Справа № 215/4271/25 
2/215/373/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.
за участю секретаря судового засідання - Маняхіної А.О.
згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 44127243, місцезнаходження: 01104, місто Київ, вулиця Болсуновська, будинок 8, поверх 9) до ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом та просить стягнути з відповідача – 106469,27 грн. заборгованості за Кредитним договором №908490723 від 09.07.2023 р., з яких: - 5799,60 грн. – заборгованість за тілом кредиту; - 100669,67 грн. заборгованість за процентами.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.07.2023 р.  ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», з яким уклала договір про надання грошових коштів у позику №908490723 від 09.07.2023 в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Строк позики складав 30 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка - 0,99% на день (361,35% річних), процентна ставка позаакційна (базова) в день - 2,99% на день (1091,35% річних) фіксована, дата повернення позики 08.08.2023 року. На період строку, визначеного п. 1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,99% від суми позики за кожний день користування позикою. У випадку користування позикою понад строк, з наступного дня після спливу строку, нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,99% на день перераховується і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,99 % на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. Позикодавець свої зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5800 грн. Однак, відповідач умови договору не виконувала і станом на 07.05.2025 утворилась заборгованість на суму 106469,27 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5800 грн., заборгованість за процентами 100669,67 грн. Умов договору щодо порядку повернення запозичених коштів не виконала, а тому допустила порушення зобов`язання, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.06.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, а також встановлено відповідачу подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України.
11.06.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 .. Проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки вважає, що позивач визначив до стягнення з неї заборгованості по нарахованих процентах за користування позикою в сумі 100669,67 грн., яка розрахована до 07.05.2025 року, проте строк надання позики, встановлений договором складає 30 днів, що виходить за межі строку користування позикою. Отже вважає, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти (а.с. 60-63).
17.06.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», в якій вказано, що доводи позивача, викладені у відзиві, є необґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відсотки нараховуються на весь період користування кредитними коштами, навіть поза межами строку дії договору та посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17048/17 (а.с. 66-69). 
30.10.2025 до суду надійшло клопотання (заперечення на відповідь на відзив), у яких відповідач заперечила частково проти наданих позивачем разом із відповіддю на відзив доводів, та частково підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву (а.с. 79-83).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи зі слідуючого.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено,  що 09.07.2023 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір надання грошових коштів у позику № 908490723 , який підписаний останньою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «4ukohzhug». Згідно з п.1.1 вказаного договору, за цим договором позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму 5800 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 та/або 1.5 цього договору, його додатків. Тип позики кредит. Мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» 0,99 % на день (361.35 % річних). Процентна ставка позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35% річних). Відповідно до п.1.2 договору, строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Пунктами 1.3.1-1.3.3 договору визначено, що дата надання позики 09.07.2023. Дата повернення позики 08.08.2023. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів. (а.с. 7-10).
Згідно листа за вих. №7/10436 від 09.05.2025 ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (EasyPay), який адресований ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», повідомлено, що ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ними укладено угоду на переказ коштів №160523/1 від 16.05.2023 (а.с.31-34). 
Відповідно до договору №160523/1 від 16.05.2023 було здійснено за дорученням ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» успішний переказ коштів на картку клієнта НОМЕР_2 , а саме 09.07.2023 року на суму 5800, грн., номер замовлення 723с87db-3fac-490f-b6d0-837acfd198e5, номер транзакції в системі EasyPay - 1262591745 (а.с. 36-37). 
Відповідно до анкети клієнта ОСОБА_1 , реквізити банківської карти № НОМЕР_2 , вказані у анкеті клієнта та листі за вих. №7/10436 від 09.05.2025 ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі №908490723 від 09.07.2023. (а.с. 30).
Відповідно до квитанції ТОВ ФК «Контрактовий Дім» до платіжної інструкції №19547-135452878431 від 09.07.2023 року (ІД операції 1262591745) підтверджується факт видачі відповідачу кредитних коштів у розмірі 5800 грн., відповідно до умов договору надання грошових коштів у позику №908490723 від 09.07.2023 (а.с.37).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 07.05.2025 року за Кредитним договором № 908490723 від 09.07.2023 р., відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 106469,27 грн., яка складається з: - 5799,60 грн. – заборгованість за сумою кредиту; - 102392,67 грн. – сума нарахованих процентів (а.с. 39).
Станом на дату подання позовної заяви, а саме 26.05.2025 року, заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № 908490723 від 09.07.2023 року не погашена.
Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.
Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статей 527, 530 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а стаття 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року по справі № 300/438/18.
У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень законодавства, договір, укладений в електронній формі, за наявності належного підтвердження волевиявлення сторін, є таким, що вчинений у письмовій формі.
Використання одноразового ідентифікатора (коду), який надсилається особі та застосовується нею для підтвердження прийняття умов договору, може розглядатися як електронний підпис, якщо сторони погодили такий спосіб ідентифікації та підписання правочину.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
Таким чином, підписавши договір позики відповідач ОСОБА_1 добровільно погодилася на умови договору, за якими вона отримує від позичальника грошові кошти та зобов`язується їх повернути у такій самій сумі, а також сплатити проценти від суми позики. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. На підставі вищевказаного договору позики відповідачу було видано грошові кошти на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі.
Позивачем ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» доведено факт укладення 09.07.2023 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та ОСОБА_1 договору про надання грошових коштів у позику №908490723 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідачем цей факт також підтверджено.
Враховуючи, що відповідач  ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення заборгованості за тілом кредиту не виконала, у зв`язку з чим станом на 07.05.2025 утворилася заборгованість в сумі 5799,60 грн. за тілом кредиту, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором про надання грошових коштів у позику, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до умов договору № 908490723 від 09.07.2023, укладеного між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачем  ОСОБА_1 , останній надано позику в розмірі 5800 грн. строком на 30 днів, тобто до 08.08.2023 р.. За користування кредитом клієнт сплачує проценти у розмірі 0,99 % на добу за дисконтною (зниженою) ставкою та 2,99 % на добу за позаакційною (базовою) ставкою. Тип процентної ставки — фіксована.
Договором, зокрема розділом 4 «Пролонгація строку позики», передбачено можливість продовження строку користування позикою. Відповідно до п. 4.1 договору, позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгацію). Згідно з п. 4.9 договору, продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет шляхом укладення додаткової угоди.
Крім того, умовами договору передбачено, що після оформлення пролонгації позичальнику направляється відповідне повідомлення із зазначенням нового строку позики (п. 4.6 договору). Таким чином, пролонгація строку користування позикою не є автоматичною та потребує вчинення позичальником активних дій і належного оформлення.
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів звернення відповідача із заявою про пролонгацію, укладення додаткової угоди чи зміни строку дії договору.
Отже, суд дійшов висновку, що строк користування позикою не продовжувався, а зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту підлягало виконанню у строк, визначений договором, а саме до 08.08.2023 р..
Судом встановлено, що фактично перерахована позикодавцем сума становила 5799,60 грн., що підтверджується матеріалами справи. Зазначена сума є фактичним розміром тіла кредиту, який підлягає стягненню з відповідача.
За таких обставин позивач мав право на нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами виключно в межах строку кредитування, а саме за 30 днів — з 09.07.2023 р. по 08.08.2023 р..
Таким чином, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» мало право на нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами виключно в межах строку кредитування, а саме за 30 днів — з 09.07.2023 р. по 08.08.2023 р..
Відповідно до умов договору, зокрема п. 1.1.5, позаакційна (базова) процентна ставка становить 2,99 % на день, у зв`язку з чим розмір процентів за користування кредитом складає 5197,93 грн., що обчислено за формулою: 5799,60 грн. ? 2,99 % ? 30 днів.
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач не заявляв вимог про застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача процентів, нарахованих за межами строку кредитування, визначеного п. 1.2 договору та конкретизованого у п. 1.3.2 договору, оскільки їх нарахування фактично пов`язане з порушенням відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту у встановлений строк.
Таке порушення є підставою для застосування заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України, а не для подальшого нарахування процентів як плати за користування кредитом відповідно до статті 1048 ЦК України.
Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору до дня фактичного повернення позики, оскільки такі нарахування суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах справа № 444/9519/12, справа № 310/11534/13-ц, справа № 300/438/18, справа № 910/18943/20.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що нарахування процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.
Враховуючи встановлені обставини справи та положення договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 908490723 від 09.07.2023 у загальному розмірі 10997,53 грн., з яких: – 5799,60 грн. — заборгованість за тілом кредиту; – 5197,93 грн. — проценти за користування кредитом у межах строку дії договору.
В іншій частині позову слід відмовити.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 14 від 25.06.2024р..
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 250 грн. 36 коп., а в іншій частині судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268, 279 суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 44127243, місцезнаходження: 01104, місто Київ, вулиця Болсуновська, будинок 8, поверх 9) суму заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику у розмірі 10997 грн. 53 коп., з яких: – 5799 грн. 60 коп. — заборгованість за тілом кредиту; – 5197 грн. 93 коп. — заборгованість за процентами, а також судовий збір у розмірі 250 грн. 36 коп., усього — 11247 (одинадцять тисяч двісті сорок сім) грн. 89 коп..
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його складення. 
Повний текст рішення складено 21.05.2026 р.. 

Суддя: