ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/270/21 (909/26/26)	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Панова І.Ю.,
Суддів Зварич О.В.,
Ржепецький В.О.,
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
представники сторін: 
від скаржника: Корякін Д.В.;
від відповідача: Різник О.Ю.;
розглянувши матеріали апеляційних скарг Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 23.03.2026 (вх. №01-05/1240/26 від 24.04.2026) та б/н від 30.04.2026 (вх. №01-05/1308/26 від 30.04.2026)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 (повний текст рішення складено 03.04.2026)
та на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026
у справі № 909/270/21 (909/26/26) (суддя Малєєва О.В.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича
до відповідача Арбітражної керуючої Пилипенко Маргарити Миколаївни
про стягнення збитків у розмірі 2 864 310,96 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяв та рішень суду першої інстанції.
13.01.2026 ФОП Корякін Д. В. звернувся з позовом до арбітражної керуючої Пилипенко М. М. про стягнення збитків у розмірі 2 864 310,96 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, виконуючи повноваження ліквідатора у справі про банкрутство ПрАТ "ОРГХІМ", виставила на електронний аукціон право вимоги дебіторської заборгованості, яке фактично було припинено (погашено) до моменту продажу. Позивач, ставши переможцем аукціону від 08.04.2024 із ціновою пропозицією 86 200 грн, уклав договір купівлі-продажу права вимоги, однак виявив, що борги є недійсними, а первинні документи йому не передані. Позивач стверджує, що такими діями (недбалістю) ліквідатора йому завдано збитків, розмір яких він оцінює у повну номінальну вартість придбаного права вимоги — 2 864 310,96 грн. Позов обґрунтовано положеннями ст. 22, 519, 1166 ЦК України та ст. 61 КУзПБ. 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 у справі №909/270/21 (909/26/26) відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича до Арбітражної керуючої Пилипенко Маргарити Миколаївни про стягнення збитків у розмірі 2 864 310,96 грн.
Рішення мотивовано тим, що позивач безпідставно намагався замінити договірну відповідальність юридичної особи (продавця) на деліктну відповідальність її представника (арбітражного керуючого). Всі майнові претензії щодо наслідків придбання недійсного права вимоги мають бути адресовані виключно до ПрАТ "Оргхім". Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною, безумовною та достатньою підставою для відмови в позові.
31.03.2026 від представника відповідача надійшла заява від 30.03.2026 (вх. № 5871/26) про ухвалення додаткового рішення, до якої долучив докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та докази їх направлення позивачу.
Заява про ухвалення додаткового рішення обґрунтована тим, що згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 27.03.2026 та договором від 26.02.2026 загальна вартість наданих адвокатом Різником О. Ю. послуг становить 19 500 грн. Надані послуги включають ознайомлення та аналіз позовної заяви, матеріалів справи про банкрутство ПрАТ "ОРГХІМ" та формування правової позиції; підготовка та подання додаткових пояснень; підготовка та участь у трьох судових засіданнях.
Зазначає, що заявлений розмір витрат є реальним, підтвердженим належними доказами та співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих послуг, враховує значення справи для відповідача, а загальний обсяг витраченого часу (13 годин) є розумним. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача 19 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі №909/270/21 (909/26/26) судові витрати покладено на позивача. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на користь Арбітражної керуючої Пилипенко Маргарити Миколаївни 11 250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення мотивовано тим, що заявлений до відшкодування час роботи адвоката (13 годин) та загальна сума (19 500,00 грн) є частково завищеними та неспівмірними зі складністю справи. Застосовуючи критерії реальності, розумності та пропорційності, суд першої інстанції зменшив кількість годин, що підлягають компенсації, до 7,5 годин (скоротивши заявлений час на формування правової позиції, складання ідентичних пояснень та врахувавши участь представника у засіданнях виключно в режимі відеоконференції).
Водночас місцевий господарський суд відхилив доводи позивача про необхідність зменшення погодженої погодинної ставки адвоката (1 500,00 грн), зазначивши, що суд не вправі втручатися у договірні відносини сторін. Крім того, господарський суд не встановив у діях відповідача ознак зловживання процесуальними правами через розбіжності між орієнтовним (50 000,00 грн) та фактичним розрахунком витрат, оскільки процесуальна поведінка відповідача була конструктивною та сприяла швидкому розгляду справи.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Фізична особа - підприємець Корякін Дмитро Вадимович оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 27.04.2026. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати повністю рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 у справі №909/270/21(909/26/26), та ухвалити нове рішення про стягнення з арбітражного керуючого Пилипенко Маргарити Миколаївни на користь фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича завданих збитків у розмірі 2 864 310,96 грн.
Зазначає, що під час інвентаризації відповідач не дотрималась вимог Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань (затвердженого наказом Мінфіну № 879), оскільки не провела належну звірку з дебіторами для підтвердження реальності заборгованості. Крім того, всупереч вимогам законодавства, ліквідатор не дослідила рух коштів по банківських рахунках боржника за три роки до порушення справи про банкрутство. За умови проведення такого аналізу відповідач об`єктивно могла б виявити, що ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" та ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" перерахували грошові кошти на рахунок ПрАТ "Оргхім" в АТ "МР БАНК" ще до проведення аукціону.
Крім цього, вказує, що на момент проведення електронних торгів прав вимоги до ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" та ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" вже не існувало, оскільки відповідні зобов`язання були припинені виконанням. Згідно з п. 43 Порядку № 865 саме замовник аукціону (ліквідатор) несе відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в оголошенні. Оприлюднивши оголошення, відповідач фактично надала неправдиві запевнення про наявність дійсного права вимоги. Крім того, відповідно до ст. 87 КУзПБ обов`язок передати майнове право покупцю покладається саме на замовника аукціону, що визначає арбітражного керуючого належним відповідачем у справі.
Також, звертає увагу на те, що відповідач не передала позивачу первинні документи, які підтверджують право вимоги до ТОВ "КАСТЕЛЛО" та ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД", чим порушила ст. 517 ЦК України. При цьому ліквідатор не зверталася до суду з вимогою до колишнього керівництва боржника про витребування такої документації. Це не лише унеможливлює примусове стягнення боргу, але й ставить під сумнів сам факт існування таких прав вимоги.
10.06.2026 від арбітражного керуючого Пилипенко Маргарити Миколаївни надійшов відзив б/н від 10.06.2026 (вх. №01-04/4944/26) на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 у справі №909/270/21 (909/26/26) в якому відповідачка зазначає, що в оголошенні про проведення аукціону було прямо зазначено про відсутність у ліквідатора первинних документів щодо окремих контрагентів. Позивач, придбавши право вимоги на відкритих торгах, усвідомлював характер активу та прийняв на себе всі пов`язані з цим підприємницькі ризики, зокрема ризик неможливості подальшого примусового стягнення боргу.
Також, зазначає, що сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 86 200 грн (ціна лота) були повернуті йому в повному обсязі після визнання аукціону таким, що не відбувся. Заявлення до стягнення суми у розмірі 2 864 310,96 грн, що становить номінальну вартість дебіторської заборгованості, є економічно та юридично необґрунтованим і свідчить про намагання позивача отримати безпідставне збагачення.
Звертає увагу на те, що відсутність порушень у діях арбітражного керуючого під час організації та проведення аукціону вже була предметом судового розгляду та підтверджена остаточними судовими рішеннями, що набрали законної сили (зокрема, ухвалою суду від 07.06.2024 та постановою суду касаційної інстанції від 24.06.2025) та контроль за діяльністю арбітражних керуючих має виключно дисциплінарний характер і здійснюється в межах адміністративного нагляду. Відповідно, сам по собі факт винесення контролюючим органом припису не підміняє собою доказування та не встановлює наявності цивільно-правової відповідальності, розміру шкоди чи причинно-наслідкового зв`язку між виявленим порушенням і заявленими збитками.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Ржепецький В.О.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 23.03.2026 (вх. №01-05/1240/26 від 24.04.2026) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 у справі № 909/270/21 (909/26/26), об`єднано розгляд апеляційних скарг Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 23.03.2026 (вх. №01-05/1240/26 від 24.04.2026) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 та Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 30.04.2026 (вх. №01-05/1308/26 від 30.04.2026) на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі № 909/270/21 (909/26/26) в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 16.06.2026.

Також, не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням, Фізична особа - підприємець Корякін Дмитро Вадимович оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 30.04.2026. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати повністю додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі №909/270/21(909/26/26), та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у повному обсязі та якщо суд не знайде підстав для відмови у задоволенні заяви, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 1 000,00 грн.
Зазначає, що розмір витраченого адвокатом часу є завищеним. Адвокат витрачав час на складання письмових пояснень, які були ідентичні поданому раніше відзиву. Судові засідання тривали лише по кілька хвилин і стосувалися переважно відкладення розгляду або оголошення вступної та резолютивної частин рішення
Вказує на відсутність необхідності залучення адвоката, оскільки відповідач є арбітражним керуючим із достатньою кваліфікацією та отримує щомісячну винагороду за виконання повноважень ліквідатора у цій справі. Стягнення витрат на представника за таких умов може розцінюватися як необґрунтоване збагачення.
Звертає увагу на невідповідність витрат попередньому розрахунку. У відзиві відповідач заявляла орієнтовні витрати в розмірі 50 000 грн, що є неспівмірно вищим за фактично заявлені 19 500 грн.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.04.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Ржепецький В.О.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 30.04.2026 (вх. №01-05/1308/26 від 30.04.2026) на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі № 909/270/21 (909/26/26).
Ухвалою суду від 22.05.2026 призначено розгляд справи на 16.06.2026 та об`єднано розгляд апеляційних скарг Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 23.03.2026 (вх. №01-05/1240/26 від 24.04.2026) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 та Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 30.04.2026 (вх. №01-05/1308/26 від 30.04.2026) на додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі № 909/270/21 (909/26/26) в одне апеляційне провадження.

У судовому засіданні 16.06.2026 скаржник зазначив про заявлення разом із подачею апеляційної скарги клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ТОВ "КАСТЕЛЛО", ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД", ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" та ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ". Клопотання обґрунтовано тим, що рішення у цій справі може вплинути на права та обов`язки вказаних осіб як боржників у зобов`язаннях, право вимоги за якими було предметом продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України, суд за заявою учасників справи може залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
Розглянувши клопотання, колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога про стягнення збитків, завданих, за твердженням позивача, унаслідок відчуження неіснуючого права вимоги. Позивач обґрунтовує позов та надає докази на підтвердження того, що зобов`язання відповідних юридичних осіб перед ПрАТ «ОРГХІМ» були припинені шляхом належного виконання (погашення) ще до моменту відступлення права вимоги.
Встановлення факту відсутності заборгованості у зазначених осіб є складовою підстав позову, однак позивачем не наведено та не доведено, у який спосіб ухвалення судового рішення у цій справі може безпосередньо вплинути на їхні права чи обов`язки.
За таких обставин підстави для залучення зазначених осіб до участі у справі як третіх осіб відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні відповідного клопотання належить відмовити.

Надалі, у судовому засіданні скаржник підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній. Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, і визначеними відповідно до них правовідносинами, вбачається, що:

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 07.05.2021 відкрито провадження у справі № 909/270/21 про банкрутство ПрАТ "ОРГХІМ".
Згідно з постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2021, зокрема, визнано ПрАТ "ОРГХІМ" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначено арбітражну керуючу Пилипенко М. М.
З метою виявлення та оцінки майнових активів боржника для формування ліквідаційної маси ліквідатор здійснювала відповідні заходи. Спочатку було проведено первинну інвентаризацію розрахунків, що зафіксовано в акті від 14.06.2021. Згодом відповідно до акта приймання - передачі майна від 18.10.2021 попередній керівник ПрАТ "ОРГХІМ" передав, а ліквідатор прийняла виявлені активи банкрута. До складу прийнятого майна увійшли фінансові інвестиції (цінні папери), а також значний перелік рухомого майна, більша частина з якого, як зафіксовано в акті, перебувала у непридатному або розукомплектованому стані (зокрема, офісні меблі, комп`ютерна техніка, кондиціонери тощо). Того ж дня для належного та остаточного уточнення стану розрахунків підприємства ліквідатор видав наказ від 18.10.2021 про проведення повної інвентаризації. За її наслідками було складено розгорнутий акт інвентаризації розрахунків з дебіторами від 27.10.2021. Відповідно до цього акта в обліку ПрАТ "ОРГХІМ" значилася непогашена дебіторська заборгованість (право вимоги до десяти дебіторів) на загальну суму 3 000 064,69 грн.
До складу цієї заборгованості входили, зокрема, права вимоги до ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" (800 грн), ТОВ "КАСТЕЛЛО" (1 550 грн), ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД" (10 500 грн) та ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" (2 861 460,96 грн). Вказані майнові права ліквідатор включила до ліквідаційної маси для подальшої реалізації.
З метою стягнення боргів ліквідатор 09.06.2022 направляла дебіторам вимоги-претензії, які були залишені без реагування.
Рішенням зборів комітету кредиторів, яке було прийнято шляхом опитування та відображено в протоколі № 2 від 31.01.2023, затверджено ліквідаційну масу ПрАТ "ОРГХІМ", до якої включено, зокрема, і дебіторську заборгованість на загальну суму 2 993 842,69 грн, та надано згоду на її продаж на електронних торгах. 
Згідно з подальшими рішеннями зборів комітету кредиторів (протоколи № 16/11/23 від 16.11.2023 та № 5 від 01.03.2024) надавалась згода на продаж цього майна на запропонованих ліквідатором умовах продажу.
Господарський суд встановив, що в оголошеннях про проведення аукціону ліквідатор прямо зазначила про відсутність первинної документації щодо окремих контрагентів, зокрема щодо ТОВ "КАСТЕЛЛО", ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД" та ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ".
08.04.2024 відбувся електронний аукціон (протокол № BRD001-UA-20240327-23449). Переможцем торгів визначено позивача — ФОП Корякіна Д. В., який запропонував за лот ціну 86 200 грн.
Позивач повністю та своєчасно розрахувався за придбаний актив, сплативши 78 079грн (платіжна інструкція № 171 від 09.04.2024) та 8 121 грн гарантійного внеску (платіжна інструкція № 6630 від 15.04.2024). 
За результатами розрахунку 17.04.2024 ПрАТ "ОРГХІМ" в особі ліквідатора (продавець) та ФОП Корякін Д. В. (покупець) підписали акт про придбання майна на аукціоні та уклали договір купівлі-продажу права вимоги від 17.04.2024.
Відповідно до умов вказаного Договору продавець передає (відступає), а покупець приймає право вимоги (дебіторську заборгованість), зокрема до таких боржників:
ТОВ "КАСТЕЛЛО" у розмірі 1 550,00 грн (п. 2 договору);
ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД" у розмірі 500 грн (п. 5 договору);
ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" у розмірі 800 грн (п. 8 договору);
ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" у розмірі 2 861 460,96 грн (п. 10 договору).
По трьох дебіторах вказано, що первинні документи права вимоги відсутні, по дебітору ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" вказано, що заборгованість виникла на підставі договору оренди майна (нежитлового приміщення від 01.06.2020 № 19/20 та підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 31.05.2021).
Набувши статусу нового кредитора, позивач надіслав боржникам (ТОВ "КАСТЕЛЛ", ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД") повідомлення від 22.04.2024 про заміну кредитора у зобов`язанні.
Листом від 23.04.2024 ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" повідомило ліквідатора про відсутність боргу, долучивши платіжне доручення від 14.06.2021 про перерахування 800 грн на рахунок ПрАТ "ОРГХІМ".
Листом від 25.04.2024 ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" повідомило, що їхня заборгованість у сумі 2 861 460,96 грн була повністю погашена майновим поручителем (ТОВ "УК "ЛА") ще 09.04.2019.
АТ "МР БАНК" видав ліквідатору ПрАТ "ОРГХІМ" Пилипенко М. М. довідку від 29.05.2024 № 1583/БТ на підтвердження цих обставин. Вказаний факт підтверджується також довідкою про надходження коштів на рахунок ПрАТ "ОРГХІМ" від ТзОВ "УК "ЛА" та копією платіжного доручення № 51 від 09.04.2019 на суму 6 918 967,84 грн.
Встановивши наявність недоліків проданого майна, ліквідатор винесла це питання на розгляд комітету кредиторів. Згідно з протоколом № 7 від 24.04.2024 комітет кредиторів прийняв рішення про визнання аукціону з продажу дебіторської заборгованості таким, що не відбувся, та вжиття заходів щодо повернення переможцю аукціону коштів, сплачених за лот.
На виконання цього рішення 25.04.2024 ліквідатор письмово повідомила позивача про визнання аукціону таким, що не відбувся (повідомлення № 02-17/25), та того ж дня ПрАТ "ОРГХІМ" повернув позивачу сплачені за лот кошти в повному обсязі — 86 200 грн (платіжна інструкція № 20247811).
Відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 909/270/21(909/442/24), яку залишено без змін згідно з постановою Верховного Суду від 24.06.2025, суд задовольнив апеляційну скаргу ФОП Корякіна Д. В., відмовив у визнанні аукціону недійсним.
Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 07.06.2024, яку залишено без змін згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 у справі № 909/270/21, суд відмовив позивачу у задоволенні скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора Пилипенко М. М.
Після того як суди підтвердили дійсність аукціону та договору купівлі-продажу від 17.04.2024, позивач продовжив реалізацію набутих майнових прав.
Зокрема, відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 27.05.2025 у справі № 5015/2687/11(21/35) про банкрутство ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ", суд задовольнив заяву ФОП Корякіна Д. В., здійснив процесуальне правонаступництво та замінив первісного кредитора (ПрАТ "ОРГХІМ") на нового кредитора (ФОП Корякіна Д. В.). У цій ухвалі суд встановив, що належною та достатньою правовою підставою для такого правонаступництва є договір купівлі-продажу права вимоги від 17.04.2024, укладений за результатами спірного аукціону.
Відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 24.07.2025 у справі № 914/1905/25 суд розглядав заяву ФОП Корякіна Д. В. про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" (дебітора за придбаним на аукціоні правом вимоги). Під час розгляду цієї заяви суд встановив факт повного погашення майновим поручителем заявленої дебіторської заборгованості перед первісним кредитором (ПрАТ "Оргхім") у розмірі 2 861 460,96 грн ще 09.04.2019. Суд констатував, що на момент укладення за результатами аукціону договору купівлі-продажу від 17.04.2024 відступлене право вимоги вже припинилося виконанням і об`єктивно не існувало.
Суд вказав, що згідно з приписами ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України передання вимоги, яка вже не існує внаслідок виконання зобов`язання боржником, свідчить про порушення продавцем обов`язку передати покупцеві товар, визначений договором. За приписами ст. 651 та ч. 5 ст. 653 ЦК України у разі істотного порушення договору покупець вправі вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, завданих таким розірванням.
З огляду на встановлені обставини та наведені норми права, суд у справі №914/1905/25 відмовив у відкритті провадження у справі про банкрутство та дійшов висновку, що відступлення недійсного (припиненого) права вимоги не породжує жодних правових наслідків для дебітора. Натомість такі дії становлять істотне порушення умов договору з боку продавця, що наділяє покупця (позивача) правом вимагати розірвання договору та відшкодування збитків з первісного кредитора — ПрАТ "Оргхім".
Згідно з інформацією, яка міститься у листі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 27.02.2026 № 3070/7.1/32-26/вх.736/1-2026, за результатами розгляду скарги позивача ФОП Корякіна Д. В. від 12.12.2025 у період з 09.02.2026 до 13.02.2026 було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражної керуючої Пилипенко М. М. В листі вказано, що відповідно до акта перевірки від 24.02.2026 комісія органу контролю дійшла висновку про наявність в діяльності арбітражної керуючої Пилипенко М. М. порушення вимог п. 53 розділу V Порядку організації та проведення аукціонів і 26.02.2026 арбітражній керуючій Пилипенко М. М. винесено припис про недопущення повторних порушень.
Акт перевірки від 24.02.2026 суду не подано, а тому встановити обставини вказаного порушення не видається можливим.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
У частині першій статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Водночас законодавство не встановлює вимог до цих документів, зокрема не визначає, що первісний кредитор у зобов`язанні має передати новому кредиторові винятково оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, а так само не передбачає, що невиконання цього обов`язку має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги.
Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених приписами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни.
Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 у справі № 906/1174/18 та від 22.05.2024 у справі №754/8750/19.

Згідно з приписами ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.
Як передбачено в ч. 1 ст. 662 ЦК України, передання вимоги, яка вже не існує внаслідок виконання зобов`язання боржником, свідчить про порушення продавцем обов`язку передати покупцеві товар, визначений договором.
Сутність договору відступлення права вимоги полягає у домовленості про те, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений для первісного кредитора договором, за яким виникло таке зобов`язання. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу до припинення зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Відступлення права вимоги (цесія) - це саме факт заміни особи у зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, приписи ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватися саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Вади предмета договору не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передача недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу. Отже, недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану правилами ЦК України. Договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо (пункти 73, 74, 83, 92, 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).
Тож відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними договору, який може бути визнаний недійсним у разі наявності передбаченої законом підстави. Водночас відсутність у продавця оригіналів договорів, за якими відступаються права вимоги, не може впливати на дійсність договору відступлення, оскільки законодавство не передбачає, що первісний кредитор у зобов`язанні має передати новому кредиторові винятково оригінали документів, які засвідчують права, що передаються, а так само не передбачає, що невиконання цього обов`язку має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги.
Згідно із матеріалами справи, 08.04.2024 відбувся електронний аукціон (протокол № BRD001-UA-20240327-23449). Переможцем торгів визначено позивача — ФОП Корякіна Д. В., який запропонував за лот ціну 86 200 грн.
Позивач повністю та своєчасно розрахувався за придбаний актив, сплативши 78 079грн (платіжна інструкція № 171 від 09.04.2024) та 8 121 грн гарантійного внеску (платіжна інструкція № 6630 від 15.04.2024).
За результатами розрахунку 17.04.2024 ПрАТ "ОРГХІМ" в особі ліквідатора (продавець) та ФОП Корякін Д. В. (покупець) підписали акт про придбання майна на аукціоні та уклали договір купівлі-продажу права вимоги від 17.04.2024.
Відповідно до умов вказаного Договору продавець передає (відступає), а покупець приймає право вимоги (дебіторську заборгованість), зокрема до таких боржників:
ТОВ "КАСТЕЛЛО" у розмірі 1 550,00 грн (п. 2 договору);
ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД" у розмірі 500 грн (п. 5 договору);
ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" у розмірі 800 грн (п. 8 договору);
ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" у розмірі 2 861 460,96 грн (п. 10 договору).
По трьох дебіторах вказано, що первинні документи права вимоги відсутні, по дебітору ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" вказано, що заборгованість виникла на підставі договору оренди майна (нежитлового приміщення від 01.06.2020 № 19/20 та підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 31.05.2021).
Набувши статусу нового кредитора, позивач надіслав боржникам (ТОВ "КАСТЕЛЛ", ТОВ "ЦЕНТРАЛТРЕЙД") повідомлення від 22.04.2024 про заміну кредитора у зобов`язанні.
Листом від 23.04.2024 ТОВ "ЗІРА-КОНСАЛТ" повідомило ліквідатора про відсутність боргу, долучивши платіжне доручення від 14.06.2021 про перерахування 800 грн на рахунок ПрАТ "ОРГХІМ".
Листом від 25.04.2024 ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" повідомило, що їхня заборгованість у сумі 2 861 460,96 грн була повністю погашена майновим поручителем (ТОВ "УК "ЛА") ще 09.04.2019.
АТ "МР БАНК" видав ліквідатору ПрАТ "ОРГХІМ" Пилипенко М. М. довідку від 29.05.2024 № 1583/БТ на підтвердження цих обставин. Вказаний факт підтверджується також довідкою про надходження коштів на рахунок ПрАТ "ОРГХІМ" від ТзОВ "УК "ЛА" та копією платіжного доручення № 51 від 09.04.2019 на суму 6 918 967,84 грн.
Встановивши наявність недоліків проданого майна, ліквідатор винесла це питання на розгляд комітету кредиторів. Згідно з протоколом № 7 від 24.04.2024 комітет кредиторів прийняв рішення про визнання аукціону з продажу дебіторської заборгованості таким, що не відбувся, та вжиття заходів щодо повернення переможцю аукціону коштів, сплачених за лот.
На виконання цього рішення 25.04.2024 ліквідатор письмово повідомила позивача про визнання аукціону таким, що не відбувся (повідомлення № 02-17/25), та того ж дня ПрАТ "ОРГХІМ" повернув позивачу сплачені за лот кошти в повному обсязі — 86 200 грн (платіжна інструкція № 20247811).
Відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 909/270/21(909/442/24), яку залишено без змін згідно з постановою Верховного Суду від 24.06.2025, суд задовольнив апеляційну скаргу ФОП Корякіна Д. В., відмовив у визнанні аукціону недійсним.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачу відповідно до Договору було відступлено недійсне (припинене) права вимоги боржника ПрАТ "Оргхім" до ПрАТ "ВНК "РОЗТОЧЧЯ СТ" у розмірі 2 861 460,96 грн.
Відповідно до статті 10 КУзПБ арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності, з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника, право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.
За змістом матеріалів справи вбачається, що арбітражну керуючу Пилипенко М. М. призначено ліквідатором у даній справі згідно з постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.09.2021.
Системний аналіз статей 1, 10, 12 КУзПБ свідчить, що арбітражний керуючий є учасником справи, однак не є стороною у справі про банкрутство (неплатоспроможність), здійснює свою діяльність самостійно, однак як службова особа, якій, в силу передбаченого Кодексом статусу та порядку його набуття.
Отже, виконання арбітражним керуючим своїх повноважень розпорядника майна та обов`язків керівника підприємства, зумовлене не лише його згодою на участь у справі, але й призначенням судом, про що суд ухвалює відповідне судове рішення. При цьому арбітражний керуючий, хоч і діє в інтересах та від імені юридичної особи-боржника, однак є суб`єктом незалежної професійної діяльності та не є найнятим працівником.
Подібний правовий висновок викладено у постанові КГС ВС від 15.04.2025 у справі № 910/18499/20 (910/12496/24).

Господарський суд встановив, що заявлені позивачем збитки безпосередньо випливають із факту придбання ним на аукціоні майна, яке виявилося з недоліками. Правовідносини сторін випливають з Договору, відповідно до якого стороною, яка відчужила майнове право (продавцем та первісним кредитором), є юридична особа — ПрАТ "Оргхім", від імені якої в силу своїх повноважень діяла ліквідатор Пилипенко М. М. 
Колегія суддів звертає увагу, що стягнення з арбітражного керуючого не може бути наслідком (покаранням) його дій або бездіяльності під час безпосереднього виконання покладених на нього положеннями КУзПБ та відповідним рішенням суду обов`язків.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що майнову відповідальність за передачу неіснуючого активу, у тому числі у вигляді обов`язку відшкодувати збитки покупцю (ст. 653, 662 ЦК України), несе сторона договору — ПрАТ "Оргхім". Стягнення збитків з арбітражної керуючої як фізичної особи не може бути наслідком організації нею продажу майна від імені та в інтересах підприємства -боржника в межах ліквідаційної процедури.

Водночас колегія суддів зазначає, що звертаючись із позовними вимогами безпосередньо до арбітражної керуючої, позивач фактично ототожнює відповідальність юридичної особи продавця права вимоги із відповідальністю її представника, що має іншу правову природу та передбачає застосування положень про деліктну відповідальність, зокрема статті 1166 Цивільного кодексу України.
При цьому, сам факт здійснення арбітражною керуючою дій у межах наданих їй повноважень щодо реалізації майна (права вимоги) не свідчить про виникнення у неї особистого обов`язку відшкодовувати збитки, пов`язані із продажем припиненого (погашеного) права вимоги.
З огляду на викладене суд першої інстанції правомірно зазначив, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є юридична особа, яка виступала стороною договору купівлі-продажу права вимоги та отримала відповідне виконання за таким договором, а не арбітражна керуюча як особа, яка діяла в межах процедури банкрутства та наданих їй законом повноважень.
Відтак, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, правові підстави для їх задоволення за рахунок арбітражної керуючої відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі №909/270/21 (909/26/26).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17.
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача подав договір про надання правової допомоги № 26/02 від 26.02.2026, який укладено між Адвокатським об`єднанням "Агентство банкрутства та реструктуризації" в особі адвоката Різника О. Ю. та арбітражною керуючою Пилипенко М. М.(далі - Договір).
В п. 3.2. Договору сторони погодили, що вартість правової допомоги визначається на підставі погодинної ставки у розмірі 1 500 грн за 1 годину роботи.
Сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 27.03.2026, згідно з яким адвокатом було надано такі послуги:
ознайомлення з позовною заявою та правовий аналіз заявлених вимог (2 год);
ознайомлення з матеріалами справи № 909/270/21 про банкрутство ПрАТ "ОРГХІМ" та формування правової позиції (4,5 год);
підготовка до судового засідання та участь у судовому засіданні 03.03.2026 (1,5 год);
підготовка та подання додаткових пояснень у справі (2 год);
підготовка до судового засідання та участь у судовому засіданні 16.03.2026 (1,5 год);
підготовка до судового засідання та участь у судовому засіданні 24.03.2026 (1,5 год).
Загальна кількість витраченого часу становить 13 годин. Загальна вартість наданої правової допомоги - 19 500 грн.
Згідно з протоколами судових засідань у цій справі час судових засідань, у яких адвокат брав участь у режимі відеоконференцзв`язку, становив: 03.03.2026 - з 09:53 до 10:20 (27 хв); 16.03.2026 з 11:10 до 12:19 - (69 хв); 24.03.2026 з 09:20 до 09:34 - (14 хв). Загальний час участі представника у вказаних засіданнях склав 110 хвилин (1 год 50 хв).

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (Постанова Верховного Суду у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020).
Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Оцінюючи заявлений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням критеріїв їх реальності, необхідності та співмірності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений відповідачем розмір таких витрат підлягає зменшенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що ознайомлення з матеріалами справи та аналіз правової позиції є взаємопов`язаними діями, які охоплюють єдиний процес підготовки до розгляду спору, а тому заявлений час у розмірі 6,5 годин є завищеним з огляду на характер спірних правовідносин, відсутність значної складності справи та наявність усталеної судової практики у подібних спорах. Визначення обґрунтованого часу на виконання таких дій у розмірі 4 годин є співмірним із фактичним обсягом наданих послуг.
Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення часу на підготовку додаткових пояснень до 1 години, оскільки їх зміст переважно відтворює правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Щодо участі представника відповідача у судових засіданнях, суд першої інстанції правильно врахував, що такі засідання проводилися у режимі відеоконференції, у зв`язку з чим витрати часу на прибуття до суду були відсутні. Враховуючи фактичну тривалість судових засідань, незмінність правової позиції відповідача та відсутність необхідності у значній додатковій підготовці до кожного засідання, визначення загального часу у розмірі 2,5 годин є обґрунтованим.
Отже, колегія суддів погоджується, що загальний обсяг часу, який відповідає критеріям реальності, необхідності та співмірності витрат на професійну правничу допомогу, становить 7,5 годин, а тому розмір витрат, що підлягає відшкодуванню, правильно визначено судом першої інстанції у сумі 11 250,00 грн (7,5 год Ч 1 500,00 грн).
Щодо тверджень скаржника про відсутність необхідності залучення адвоката, апеляційний господарський суд зазначає, що право особи на професійну правничу допомогу є гарантованим статтею 59 Конституції України та не залежить від її професійного статусу, спеціальних знань чи досвіду у відповідній сфері. Сам по собі факт наявності у відповідача статусу арбітражного керуючого не позбавляє його права користуватися послугами адвоката для захисту своїх прав та інтересів у судовому процесі. При цьому питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вирішується судом з урахуванням їх фактичності, необхідності та співмірності, а розмір таких витрат визначається на підставі поданих учасником справи доказів та детального опису виконаних адвокатом робіт відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України.
Щодо доводів скаржника про розбіжність між попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат та фактично заявленою до відшкодування сумою, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 7 статті 129 ГПК України у разі, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, зазначеної у попередньому розрахунку, суд може відмовити у їх відшкодуванні повністю або частково.
Разом з тим, встановивши, що відповідачем у відзиві було попередньо визначено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн, тоді як фактично до відшкодування заявлено 19 500,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень частини 7 статті 129 ГПК України. Така різниця сама по собі не свідчить про зловживання процесуальними правами чи намір створити додатковий тиск на іншу сторону, а може бути зумовлена фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та обставинами розгляду справи.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що процесуальна поведінка відповідача була спрямована на ефективний розгляд справи та дотримання принципу процесуальної економії. Відповідач не вчиняв дій, спрямованих на затягування судового розгляду, а навпаки, подав заяву про відсутність заперечень щодо переходу до розгляду справи по суті, що сприяло завершенню підготовчого провадження у розумний строк.
Крім того, зменшення фактично заявленого розміру витрат порівняно з орієнтовним розрахунком обумовлено тим, що адвокат здійснював представництво інтересів відповідача не з початку розгляду справи, а тому обсяг фактично наданої правничої допомоги був меншим, ніж передбачалося на момент подання відзиву.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу або їх зменшення з мотивів, передбачених частиною 7 статті 129 ГПК України.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що судові витрати належить покласти на позивача і стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 250 грн.
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі № 909/270/21 (909/26/26) ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстави для їх скасування відсутні, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича б/н від 23.03.2026 (вх. №01-05/1240/26 від 24.04.2026) та б/н від 30.04.2026 (вх. №01-05/1308/26 від 30.04.2026) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 24.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2026 у справі № 909/270/21 (909/26/26) – залишити без змін.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 25.06.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Ржепецький В.О.