ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/13049/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 року у справі № 160/13049/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій позивач просить:
-рішення посадових осіб Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову мені, ОСОБА_2 , в зарахуванні трудового стажу за період 12.12.1997 року по 10.01.2006 року визнати незаконним;
-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати мені ОСОБА_1 до загального стажу період роботи 12.12.1997 року по 10.01.2006 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 10 березня 2025 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку він звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії. До заяви було долучено документи, що підтверджують наявність необхідного стажу роботи. Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 17 березня 2025 року за № 047150030861 в призначенні пенсії за віком було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу. До страхового стажу не враховано періоди роботи з 12.12.1997 року по 10.01.2006 року через недбалість чи умисел, не зрозуміло. Позивач категорично не погоджується з таким рішенням відповідача-2 та вказує, що спірні періоди трудової діяльності належним чином підтверджуються трудовою книжкою, а певні недоліки не можуть бути беззаперечною підставою для відмови у зарахування спірних періодів трудової діяльності. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці відповідачем не надано. З огляду на викладене, позивач наполягає, що має достатній страховий стаж для призначення пенсії, рішення відповідача-2 є протиправним, тому просить його скасувати, а порушені права відновити у спосіб, що заявлений.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 року у справі № 160/13049/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (код ЄДРПОУ 14035769, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, майдан Волі, буд.3) від 17.03.2025 №047150030861 про відмову в призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (код ЄДРПОУ 14035769, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, майдан Волі, буд.3) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) період його роботи: з 01.05.2004 по 10.01.2006. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20.05.1996 Софіївським РВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
10.03.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.03.2025 №047150030861 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Означене рішення обґрунтоване наступним.
Вік заявника - 60 років. Страховий стаж особи - 31 рік 08 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу враховані всі періоди роботи. Вирішено: на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовити в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 32 роки.
Відповідно до форми РС-право за пенсійною справою №047150030861 станом на дату звернення (10.03.2025) страховий стаж позивача становить 31 рік 00 місяців 08 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 01.09.1982 по 12.05.1983 – навчання у вищих/середніх навчальних закладах – 0 років 8 місяців 12 днів; з 13.05.1983 по 14.05.1985 – військова служба – 2 роки 0 місяців 2 дні; з 01.09.1985 по 29.02.1988 - навчання у вищих/середніх навчальних закладах – 2 роки 6 місяців 0 днів; з 16.03.1988 по 19.08.1997 – 9 років 5 місяців 4 дні; з 15.09.1997 по 11.12.1997 – 0 років 2 місяці 27 днів; з 12.12.1997 по 31.12.2003 – 6 років 0 місяців 20 днів; з 01.01.2004 по 30.04.2004 – 0 років 4 місяці 0 днів; з 19.01.2006 по 13.01.2007 – безробіття – 1 рік 0 місяців 13 днів; з 14.01.2007 по 31.08.2007 – 0 років 7 місяців 13 днів; з 17.09.2007 по 30.09.2007 – 0 років 1 місяць 0 днів; з 01.10.2007 по 31.10.2007 – 0 років 1 місяць 0 днів; з 03.10.2008 по 14.11.2008 – 0 років 1 місяць 24 дні; з 19.09.2013 по 31.08.2018 – 4 роки 10 місяців 8 днів; з 01.09.2018 по 30.09.2018 – 0 років 1 місяць 0 днів; з 01.10.2018 по 31.12.2020 – 2 роки 2 місяці 7 днів; з 04.01.2021 по 30.09.2021 – безробіття – 0 років 8 місяців 28 днів.
Не погодившись з рішенням від 17.03.2025 №047150030861, а також з не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.12.1997 по 10.01.2006, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Матеріалами справи підтверджено, що період роботи з 01.05.2004 по 10.01.2006 року до страхового стажу позивача не зараховано.
Апеляційний суд зі змісту матеріалів справи встановив, що трудова книжка позивача НОМЕР_3 від 17.03.1988 містить відомості та підтверджує період роботи позивача з 01.05.2004 по 10.01.2006 року.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період його роботи з 01.05.2004 по 10.01.2006 року, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.05.2004 по 10.01.2006 року.
Натомість, аргументи доводи скаржника про правомірність такого незарахування, свого підтвердження не знайшли.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 року у справі № 160/13049/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов