Номер провадження: 22-ц/813/3278/26 
Справа № 522/21251/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач), 
Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Виконавчий комітет Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, Департамент з благоустрою Одеської міської ради, Комунальне підприємство «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 рокуу складі судді Косіциної В.В., 
встановив:
2. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою Одеської міської ради та Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якій позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів майнові збитки, завдані внаслідок падіння дерева у розмірі 387 964,00 гривень; стягнути в солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду у розмірі 40 000,00 гривень; здійснити розподіл судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу FORD TRANSIT, рік випуску – 2014, д/н НОМЕР_1 . 31.05.2024 на належний йому транспортний засіб за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1 впало дерево. Внаслідок падіння дерева автомобіль зазнав механічних пошкоджень, та відповідно до висновку експерта №7855 від 24.11.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 387 964 грн. у зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_1 було спричинено матеріальних збитків. 
Відповідальними за утримання зелених насаджень вздовж доріг є органи місцевого самоврядування. 
Позовні вимоги також обґрунтовані тим, що внаслідок спільної бездіяльності відповідачів по справі, яка полягає в не здійсненні відповідної організації благоустрою населеного пункту, не визначенні балансоутримувача об`єкта благоустрою за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1, а також у не здійсненні самоврядного контролю за дотримання законодавства у сфері благоустрою на території за вказаною адресою, на якій сталася подія, на автомобіль позивача впало дерево, що спричинило позивачу матеріальну та моральну шкоду.
Крім того, позивач зазначав, що неправомірними діями відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що через пошкодження автомобіля позивач був позбавлений можливості користуватись ним, використовувати його, як в повсякденному житті, так і для роботи. Внаслідок тривалої переписки та необхідності докладання значних зусиль для відновлення попереднього становища, позивач витратив значний час, що призвело до погіршення його психологічного стану. Постійна необхідність участі у діях по відновленню своїх порушених прав призводить до переживань та отримання негативних емоцій, що викликає порушення сну та стан постійного занепокоєння. (т. 1, а.с. 1 – 13)

Позиція відповідачів в суді першої інстанції 

Виконавчий комітет Одеської міської ради у відзиві на позовну заяву просило у задоволенні позовних вимог до Виконавчого комітету Одеської міської ради відмовити.
Доводи відзиву обґрунтовувано тим, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі.
На виконання вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішеннями Одеської міської ради утворені виконавчі органи, а також комунальні підприємства, відповідальні за благоустрій населеного пункту. Такими суб`єктами є: Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради, Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, який координує діяльність комунальних підприємств житлово-комунального сервісу (КП ЖКС «Північний», КП «ЖКС «Фонтанський», КП «ЖКС «Хмельницький» тощо), а також КП «Міськзелентрест».
Таким чином, створені радою відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення відповідних виконавчих повноважень разом із її виконавчим комітетом діють як її виконавчі органи.
З-поміж інших виконавчих органів Одеської міської ради, саме Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради є тим її виконавчим органом, до кола повноважень якого відповідно до п.п. 2.2.23 п. 2.2 Положення про Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 30.11.2022 року № 1006-VIII, віднесено проведення конкурсів з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.
Таким чином, Виконавчий комітет Одеської міської ради не повинен проводити конкурси на визначення балансоутримувача об`єктів благоустрою, оскільки рішеннями Одеської міської ради створені відповідні виконавчі органи та комунальні підприємства, уповноважені з питань забезпечення благоустрою відповідних територій м. Одеси.
Представник вказував, що послуга з управління житловим будинком за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1, надається ТОВ КК «Клевер», із схеми та доданих фотографій, відеозаписів доданих до позовної заяви вбачається, що дерево, яке впало знаходиться в межах території, що прибирається ТОВ КК «Клевер».
Виходячи з положень діючого законодавства, питання обстеження та видалення дерева на прибудинковій території відноситься до компетенції ОСОН, ОСББ, ЖКС, керуючої компанії, кооперативу, тощо, на обслуговуванні якого знаходиться будинок Документ сформований в системі та прилегла територія.
Також, представник посилався, що законодавством чітко визначено обов`язок співвласників багатоквартирного будинку та управителів утримувати не лише сам будинок, а і прилеглу (прибудинкову) територію, у тому числі територію на вулиці перед будівлею до проїжджої частини, що в свою чергу включає утримання зелених насаджень, розташованих на ній, відповідно до Правил благоустрою території міста Одеси, які є обов`язковими для усіх юридичних та фізичних осіб в межах міста Одеси.
Виконання цього обов`язку покладено саме на ТОВ «КК «Клевер» як на особу, з якою укладено договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що повністю узгоджується з нормами чинного законодавства та Правилами благоустрою території міста Одеси.
Зазначені у позовній заяві доводи не дозволяють встановити безпосередній причинний зв`язок між неправомірними, на думку позивача, діями Виконавчого комітет Одеської міської ради та шкодою, завданою позивачу.
Позивачем було заявлено необґрунтований розмір матеріального збитку, оскільки доказів на підтвердження проведення відновлювального ремонту автомобіля не надано. Крім того, позивачем не було надано жодного підтвердження повідомлення про дану подію страхової компанії, де застраховано транспортний засіб позивача для визначення наявності/відсутності страхового випадку. (т. 1, а.с. 107 – 116)

Департамент міського господарства Одеської міської ради у відзиві на позовну заяву просило в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з департаменту матеріальної та моральної шкоди задоволенні відмовити. Вказувало, що зелені насадження, які є елементами (частинами) об`єкту благоустрою та належать до комунальної власності, повинні бути передані на баланс (утримання) підприємствам, створеним органами місцевого самоврядування у сфері благоустрою, з метою їх оприбуткування та подальшого утримування, обслуговування, відновлення, проведення їх реконструкції, поточного та капітального ремонту. Про всі інші території мають дбати їхні власники чи балансоутримувачі (наприклад, про території приватних підприємств, шкіл або лікарень тощо).
Так, рішеннями Одеської міської ради були створені виконавчі органи у сфері благоустрою міста, а також створені комунальні установи і підприємства, які реалізують вказані повноваження по визначеній території міста.
Разом з цим, департамент звертав увагу на те, що відповідно до Положення від 19.07.2023 №1282-VIII, до завдань Департаменту не відноситься реалізація на території міста Одеси державної та місцевої політики у сфері благоустрою населених пунктів.
При цьому, Департамент безпосередньо не здійснює організацію благоустрою населеного пункту, не здійснює самоврядного контролю за дотриманням законодавства у сфері благоустрою, не визначає балансоутримувача об`єкта благоустрою в м. Одесі.
Представник департаменту звертав увагу, що контроль за станом благоустрою території міста Одеси, а також здійснення заходів з благоустрою території здійснюється органами місцевого самоврядування Одеської міської ради в межах наданих повноважень та бюджетних асигнувань.
На момент заподіяння шкоди позивачу до повноважень Департаменту не належало, ані організація благоустрою міста, ані визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень. 
Департамент не є балансоутримувачем об`єкта благоустрою на території, де впало дерево на автомобіль позивача, тому Департамент є неналежним відповідачем у справі.
КП «Міськзелентрест» здійснює охорону, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою міста, що знаходяться на балансі підприємства, в інших випадках такі роботи проводяться підприємством за замовленням. (т. 1, а.с. 132 – 137)

Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради у відзиві на позовну заяву просив в задоволенні позовних вимог до Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради відмовити в повному обсязі. 
Представник зазначав, що відповідно до Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №102 від 14.02.2008 Про утримання зелених насаджень у місті Одесі, з метою організації озеленення, охорони зелених насаджень у місті Одесі, керуючись пп.7 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правилами утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України від 10.04.2006 № 105, виконавчий комітет Одеської міської ради вирішив, що Комунальному підприємству «Міськзелентрест» здійснювати утримання міських зелених насаджень загального користування, парків – пам`яток садово-паркового мистецтва та дерев-ботанічних пам`яток природи та спеціального призначення.
Покладання на Департамент з відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля належного Позивачу, у зв`язку з падінням дерева за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1, не відповідає критеріям розумності та об`єктивності, а належним відповідачем у такому спорі має бути КП «Міськзелентрест» як особа, яка зобов`язана обслуговувати зелені насадження на території м. Одеси, відповідно до Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №102 від 14.02.2008 «Про утримання зелених насаджень у місті Одесі».
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №1381 від 11.12.2008 «Про передачу на обслуговування комунальному підприємству «Міськзелентрест» зелених насаджень загального користування, що розташовані на міжквартальних територіях жилих будинків», комунальному підприємству передано на обслуговування зелені насадження загального користування (листяні та хвойні дерева), що розташовані на міжквартальних територіях жилих будинків.
Відповідно до Додатку 2 до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.01.2014 року № 21 зазначено перелік об`єктів загального користування, що знаходяться на обслуговуванні в КП «Міськзелентрест», а саме: п. 34 Суворовського району вказано, що це сквер на Десантному бульварі. Таким чином, з вказаного можна зробити висновок, що саме КП «Міськзелентрест» є належним відповідачем по справі №522/21251/24.
Вина Департаменту у завданні шкоди Позивачу відсутня, Департамент взагалі не є належним відповідачем у цій справі, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до Департаменту у повному обсязі. (т. 1, а.с. 157 – 163)

ТОВ «КК «Клевер» у відзиві на позовну заяву просило відмовити у задоволення позовних вимог до товариства. Вказувало, що товариство є неналежним відповідачем, оскільки останнє:
- не було визначено на конкурсних засадах підприємством, спеціально уповноваженим, яке має відповідати за утримання зелених насаджень вздовж Десантного бульвару, в тому числі поблизу будинку № 1;
- надає співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 послугу з управління багатоквартирним будинком виключно в межах складових послуги, передбачених договором від 01.12.2016, ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 9 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою КМУ № 712 від 05.09.2018, Типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою КМУ № 712 від 05.09.2018 та Обов`язковим переліком робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, затвердженим наказом Мінрегіону № 190 від 27.07.2018, якими не передбачено надання послуг з догляду за зеленими насадженнями;
- не є балансоутримувачем багатоквартирного будинку за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1;
- не утримує на балансі зелені насадження. (т. 1, а.с. 198 – 208)

КП «Міськзелентрест» у письмових поясненнях, просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог до комунального підприємства відмовити в повному обсязі. 
Комунальне підприємство зазначало, що зелені насадження, розташовані за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1, не знаходяться на балансі та не утримуються КП «Міськзелентрест». Таким чином, КП «Міськзелентрест» не виконує функції з утримання всіх зелених насаджень міста в цілому, а лише тих, що передані на баланс або закріплені відповідним рішенням.
Виконання цього обов`язку покладено саме на ТОВ «КК «Клевер» як на особу, з якою укладено договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства та положенням Правил благоустрою.
Оскільки КП «Міськзелентрест» не визначено як балансоутримувача конкретної території чи зеленого насадження, з яким пов`язана подія, підприємство не може вважатися належним відповідачем у цій справі. (т. 2, а.с. 81 – 85)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 387 964 гривні 00 копійок; стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень 00 копійок. В частині позовних вимог до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міськзелентрест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» позовну заяву - залишено без задоволення. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази, які підтверджують той факт, що внаслідок падіння дерева, належному позивачеві на праві власності автомобілю було завдано шкоду.
Дерево за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 на баланс КП «Міськзелентрест» - не передавалася.
Докази, на підтвердження того, що дерево за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 перебуває на балансі будь-якої іншої фізичної або юридичної особи Виконавчим комітетом Одеської міської ради – надані не були.
При цьому, повноваження ТОВ «КК «КЛЕВЕР» щодо догляду за зеленими насадженням у договорі про надання послуг з управління багатоквартирним будинком – відсутні.
Також, згідно відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.08.2024 року №01-05-1/35, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є Територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, що не було спростовано Виконавчим комітетом Одеської міської ради.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1, або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями
Тому, суд вважав, що саме Виконавчий комітет Одеської міської ради повинен відповідати за шкоду, завдану внаслідок падіння дерева за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1, та відповідно є належним відповідачем у справі.
Беручи до уваги те, що дерево за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1, розташоване не земельній ділянці комунальної власності та не передавалося на баланс КП «Міськзелентрест», та те, що балансоутримувача такого дерева – не визначалося, враховуючи той факт, що розмір завданої шкоди підтверджується належними та допустимими доказами та не був спростований відповідачем, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Виконавчого комітету Одеської міської ради шкоди, заподіяної внаслідок падіння дерева у розмірі 387 964,00 гривень.
Враховуючи характер правопорушення, відсутність фізичних та глибоких душевних страждань, беручи до уваги часткове погіршення стану життя позивача та необхідності нести додаткові витрати, пов`язані з ремонтом транспортного засобу суд вважав, що 3 000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг 

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 та Виконавчий комітет Одеської міської радиподали апеляційні скарги. 
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 року в частині відмови задоволення вимог до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою Одеської міської ради, Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути в солідарному порядку з вказаних відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 387 964 грн. та компенсацію моральної шкоди, завданої падінням дерева на належний ОСОБА_1 автомобіль FORD TRANSIT, 2014 року випуску, д/н НОМЕР_1 у розмірі 40000 грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції та за результатами розгляду апеляційної скарги стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. та судовий збір. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано оцінку тому, що жоден з відповідачів не виконав обов`язок доведення відсутності їх вини, ними не надано доказів вчинення будь-яких дій в межах їх повноважень, які б дозволяли стверджувати, що хоча б одним з відповідачів були вжиті заходи як щодо передання дерева на баланс та його належного обліку і догляду, так і для демонтажу вже аварійного дерева, яке вже завдавало матеріальну шкоду внаслідок падіння іншому власнику транспортного засобу.Створені Одеською міською радою департаменти для здійснення відповідних виконавчих повноважень разом із її виконавчим комітетом діють як її виконавчі органи. З поміж них саме Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради є тим виконавчим органом місцевого самоврядування, який згідно статей 15, 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 11, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повинен здійснювати організацію благоустрою території населеного пункту, зокрема шляхом визначення у встановленому порядку балансоутримувачів цих об`єктів.Законодавством чітко визначено обов`язок співвласників багатоквартирного будинку та управителів утримувати не лише сам будинок, а і прилеглу (прибудинкову) територію, у тому числі територію на вулиці перед будівлею до проїжджої частини, що в свою чергу включає утримання зелених насаджень, розташованих на ній, відповідно до Правил благоустрою території міста Одеси, які є обов`язковими для усіх юридичних фізичних осіб в межах міста Одеси. Виконання цього обов`язку покладено саме на ТОВ «КК «Клевер» як на особу, з якою укладено договір про надання житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Отже, ТОВ «КК «КЛЕВЕР» не виконало належним чином свої обов`язки з утримана прибудинкової території щодо видалення аварійного сухого дерева, що призвело до заподіяння майнової шкоди позивачу.Дерево, яке впало на автомобіль позивача - це насадження спеціального призначення, оскільки знаходиться безпосередньо біля проїжджої частини вулиці. Демонтаж дерева здійснювало КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», що вбачається з доказів, доданих до позовної заяви, а саме - фото та відео-доказів. До повноважень КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» відноситься в тому числі видалення дерев. Враховуючи, що дерево вже було аварійним, знаходилося біля проїжджої частини, КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» безпосередньо є тим підприємством, яке мало вчасно демонтувати дерево та запобігти наслідкам у вигляді майнової шкоди. 
У апеляційній скарзі, Виконавчий комітет Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ВК ОМР на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 387964,00 грн., моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 , в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10361,46 грн на користь ВК ОМР.
Апеляційна скарга Виконавчого комітету Одеської міської ради обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють відносини, що пов`язані із повноваженнями органів місцевого самоврядування у сфері благоустрою населеного пункту. Так, розташування зеленого насадження на землях комунальної власності саме по собі не може бути підставою для покладення на ВК ОМР обов`язку із відшкодування шкоди, завданої падінням такого зеленного насадження. Законодавством чітко встановлено, що власником земель комунальної власності є територіальні громади в особі відповідних міських рад. В свою чергу, ВК ОМР є одним із багатьох виконавчих органів у системі органів місцевого самоврядування, який не є власником земельних ділянок на території м. Одеси та не виконує повноваження власника земельної ділянки, а, отже, покладення обов`язку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди на ВК ОМР у даній справі, обґрунтовуючи тим, що земельна ділянка перебуває у власності громади, явно не ґрунтується на вимогах закону. Відтак, належність дерева, яке пошкодило автомобіль позивача, до землі комунальної власності не може бути підставою для задоволення судом першої інстанції вимог позивача про відшкодування шкоди, а покладення обов`язку з відшкодування шкоди на ВК ОМР тільки через те, що останній є виконавчим органом місцевої ради, є протиправним. Зазначає, що до повноважень ВК ОМР не відноситься визначення балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Положеннями ч. 1 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Таким чином, при розгляді подібних справ, які стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок падіння дерева (частини дерева) необхідним та вирішальним є дослідження питання щодо наявності створених органом місцевого самоврядування підприємств для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У ВК ОМР немає необхідності доводити наявність його рішення про визначення балансоутримувача дерева, оскільки вказане не закріплено жодним законом чи іншим нормативно – правовим актом. 
Доводи скарги також мотивовані тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми права, які регулюють відносини із утримання управителями багатоквартирних будинків прилеглої території, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення суду про стягнення з ВК ОМР відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Судом першої інстанції також неповно досліджено матеріали справи в частині ненадання позивачем доказів проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, не враховано висновки Верховного Суду з таких питань, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі.

Позиція учасників справи в апеляційному суді

ТОВ «КК «Клевер» у відзиві на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради та у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просило у їх задоволенні відмовити.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу здебільшого збігаються з доводами, які викладені ТОВ «КК «Клевер» у відзиві на позовну заяву. 
Представник звертав увагу, що ТОВ «КК «КЛЕВЕР» є управителем, а не балансоутримувачем багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; ТОВ «КК «КЛЕВЕР» надає співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 послугу з управління багатоквартирним будинком виключно в межах складових послуги, передбачених договором від 01.12.2016, ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 9 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою КМУ № 712 від 05.09.2018, Типовим договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою КМУ № 712 від 05.09.2018 та Обов`язковим переліком робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, затвердженим наказом Мінрегіону № 190 від 27.07.2018, якими не передбачено надання послуг з догляду за зеленими насадженнями; територія, на якій росло дерево, не відноситься до прибудинкової території за адресою Десантний бульвар, 1; ТОВ «КК «КЛЕВЕР» не було визначено на конкурсних засадах підприємством, спеціально уповноваженим, яке має відповідати за утримання зелених насаджень вздовж Десантного бульвару, в тому числі поблизу будинку № 1; ТОВ «КК «КЛЕВЕР» не утримує на балансі зелені насадження.
Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просив в її задоволенні відмовити. Вказував, що посилання апелянта на висновки апеляційного суду є необґрунтованими. Також зазначав, що до повноважень департаменту не відноситься видалення зелених насаджень. Хибними є доводи апеляційної скарги, що департамент повинен здійснювати організацію благоустрою території населеного пункту, шляхом визначення у встановленому порядку балансоутримувачів цих об`єктів. Законом України «Про благоустрій населених пунктів», законодавець чітко встановлює, що обов`язок з відшкодування шкоди покладається на балансоутримувача, а не на особу, яка визначає такого балансоутримувача.Доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідачів відшкодовувати шкоду у солідарному порядку є безпідставними.
Явка учасників справи в апеляційній інстанції

В судовому засіданні 14.05.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Самборська Н.П. підтримала доводи апеляційної скарги Дядюська та просила її задовольнити, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення. 
Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради – Старостін О.С., підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у вказаній частині.
Інші учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляд, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

31 травня 2024 року за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 на т/з FORD TRANSIT, рік випуску – 2014, д/н НОМЕР_1 впало дерево.
На підтвердження зазначеної обставини позивачем подано:
- копію талону-повідомлення єдиного обліку №14102 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.05.2024, зі змісту якого вбачається, що 31.05.2024 о 10 годині 11 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 31.05.2024 о 09 годині 55 хвилин за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 впало дерево на т/з FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 . По прибуттю на виклик виявлено припаркований т/з FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 , на який впало сухе дерево (т.1, а.с.27);
- копію протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію від 31.05.2024 року, зі змісту якого вбачається, що О/У СКП ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції – Личік І.В. прийняв усну заяву ОСОБА_1 , у якій він просив зафіксувати факт пошкодження т/з FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 , яке мало місце 31.05.2024 року близько 10 години 00 хвилин за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 (т.1, а.с.22-23);
- копію пояснення, у яких ОСОБА_1 пояснив, що 31.05.2024 року знаходячи за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 він залишив т/з FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 на проїжджій частині та пішов до школи. Під час знаходження в школі за адресою: м. Одеса, вул. Кримська, 56А йому о 10 годині 06 хвилин зателефонував знайомий та в ході телефонної розмови повідомив, що проходячи повз транспортний засіб що належить ОСОБА_1 побачив, що на ньому лежить дерево. Після чого пішов до свого автомобіля та впевнився, що на його транспортному засобі лежить дерево (т.1, а.с.24);
- копію доповідної записки ВП №3 ОРУП №1 ГУПН в Одеській області, у якій вказано, що 31 травня 2025 року під час несення служби у складі СОГ надійшло повідомлення на лінію «102» про те, що за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 на транспортний засіб впало дерево (т.1, а.с.25);
- фото з місця події як у паперовому вигляді (т.1, а.с.27-41) так і на з`ємному носієві ОСОБА_2 , зокрема, файли з назвою: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 ;
- відеозаписи з місця події на з`ємному носієві USB DISK, зокрема, файли з назвою: VID_20240531_101917, VID_20240531_112440, VID_20240531_112528, VID_20240531_112641, VID_20240531_112812.
Транспортний засіб т/з FORD TRANSIT, рік випуску – 2014, д/н НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_27 (т.1, а.с.18).
Відповідно до листа Гідрометеоролгічного центру Чорного та Азовського морів від 21.08.2024 року, 31.05.2024 року у місті Одесі були наступні погодні умови:
- видимість 14 км.;
- температура повітря – 19,2 градуси Цельсія;
- вітер південний, 4-7 м/с;
- опади відсутні;
- попередження про небезпечні явища 31.05.2024 року не видавалися.
Зазначене свідчить про те, що падіння дерева відбулося через незалежні від погодних умов причини.
Згідно копії висновку експерта №7855 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 внаслідок події, яка сталася 31.05.2024 року, що складений 24.11.2024 року: 
- вартість відновлювального ремонту т FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок події, що мала місце 31.05.2024 року становить 387 964,18 гривень;
- вартість матеріального збитку завданого власнику т/з FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 внаслідок події, що сталася 31.05.2024 року становить 209 985,00 гривень (т. 1, а.с.43).
У висновку визначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта.
У висновку визначено, що дана експертиза підготовлена та виконана для подальшого подання її до суду.
Згідно відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.08.2024 року №01-05-1/35, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є Територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради. Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради не є балансоутримувачем зелених насаджень в межах території району. Додатково роз`яснено, що догляд за зеленими насадженням та їх видами в місті здійснює КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» на договірних умовах (т.1, а.с.66).
Зі змісту відповіді з КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» від 03.07.2024 року №1564 вбачається, що зелені насадження, розташовані за адерсою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 не знаходяться на балансі та не утримуються КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ». Будь-які роботи за зазначеною адресою працівниками підприємства – не виконувалися (т.1, а.с.62).
Відповідно до листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 19.08.2024 року №01-58/1213, утримання зелених насаджень загального користування станом на 31.05.2024 року здійснювалося КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» згідно переліку, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №102. Адреса: м. Одеса, б-р Десантний, 1 у переліку – відсутній.
Згідно листа КП «ЖКС «ПЕРЕСИПСЬКИЙ» від 14.08.2024 року №43/вх, на балансі підприємства дерева та/або зелені насадження, які знаходяться та/або знаходилися за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 станом на 31.05.2024 року не перебували. В управлінні підприємства також відсутні житлові будинки за вказаною адресою.
У відповіді з ТОВ «КК «КЛЕВЕР» від 30.10.2024 року №1002 вказано, що на балансі ТОВ «КК «КЛЕВЕР» дерево сухе, яка знаходилося за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 не перебувало. У відповіді також вказано, що ні фізичні, ні юридичні особи із заявами чи скаргами стосовно демонтажу дерева до 31.05.2024 року до ТОВ «КК «КЛЕВЕР» не зверталися.
01 грудня 2016 року між ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство Суворовський» (правонаступником якого є ТОВ «КК «КЛЕВЕР» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за яким управитель зобов`язався надавати співвласникам послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послуги з управління, згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків під час вирішення вказаного спору.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Згідно зі статтею 25 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.
Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.
Частиною четвертою статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.
Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.
В даній справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що 31 травня 2024 року за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 належний позивачу транспортний засіб FORD TRANSIT, рік випуску – 2014, д/н НОМЕР_1 був пошкоджений внаслідок падіння дерева.
Факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання у зв`язку із цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються наданими позивачем копією талону-повідомлення єдиного обліку №14102 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.05.2024 року; копією протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію від 31.05.2024 року, копією письмових пояснень ОСОБА_1 ; копією доповідної записки ВП №3 ОРУП №1 ГУПН в Одеській області; фото з місця події як у паперовому вигляді так і на з`ємному носієві USB DISK, відеозаписи з місця події на з`ємному носієві USB DISK, та висновком експерта №7855 від 24.11.2024.
Щодо визначення суб`єкта на якого покладено обов`язок з відшкодування шкоди, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, обов`язок щодо спростування якої покладається на відповідача. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Наведений висновок підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17, від 15 липня 2021 року у справі № 520/4080/16, від 27 жовтня 2021 року у справі № 461/484/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20.
Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.
У деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.
Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").
За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
У пункті 3.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).
Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування").
Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
За положеннями ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних основах залучати для цього інші підприємства.
У ст. 25, ч. 1 ст. 28 закону «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір про утримання та благоустрій прибудинкової території.
Рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VI, затверджені правила благоустрою території м. Одеси.
Відповідно до вказаних Правил, з подальшими змінами та доповненнями:
- балансоутримувач власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність; здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законодавством;
- прибудинкова територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку;
- утримання будинків і прибудинкових територій діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи із забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Інвентаризація зелених насаджень проводиться бюро технічної інвентаризації, підприємствами, організаціями, які мають на це право, а також балансоутримувачами об`єктів благоустрою державної чи комунальної форми власності, які мають технічні можливості, відповідних фахівців, за погодженням з виконавчим комітетом Одеської міської ради один раз на п`ять років з квітня до жовтня відповідно до Інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.12.2001 року № 226. За матеріалами інвентаризації складається паспорт об`єкта (благоустрою, території підприємств, установ, організацій, інших земельних ділянок, на яких розташовані зелені насадження) затвердженої форми. За даними паспорта складається реєстр зелених насаджень.
Підпунктами 1, 2 пункту 4.14. Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI, передбачено, що відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста покладається на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови, а на територіях підприємств, а також прилеглих до них ділянках і санітарно-захисних зонах на дані підприємства.
Згідно з п.п. 10, 11 п. 7.2 Правил благоустрою території міста Одеси, на територіях, які належить прибирати, необхідно проводити весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: регулярно знищувати бур`яни, скошувати траву заввишки більше 10 см, видаляти сухостійні дерева та чагарники, видаляти сухе та поламане гілля та забезпечувати їх вивезення. Видалення сухостійних дерев та чагарників провадиться на підставі рішення Компетентного органу; проводити заходи, що забезпечують збереження насаджень, квітників, газонів, а також заходи по боротьбі зі шкідниками та хворобами зелених насаджень шляхом укладання відповідних договорів із спеціалізованими підприємствами.
Утримання зелених насаджень у населених пунктах здійснюється у відповідності з Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України (надалі - «Правила»), затвердженими Наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України за №105 від 10.04.2006 року.
Відповідно до п. 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, зелені насадження деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.
Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.
З огляду на пункт 3.2 даних Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.
Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.
Відповідно до п. 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.
Розділом 9 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України встановлено, що виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає: догляд за деревами і чагарниками, живоплотами, виткими рослинами, квітниками, газонами, садовими доріжками та майданчиками, малими архітектурними формами; захист зелених насаджень від шкідників і хвороб, садіння квітів, створення газонів, видаленням окремих дерев, садіння окремих дерев, видалення аварійних дерев, санітарне очищення території об`єкта благоустрою.
Пунктом 9.1.11.3 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України передбачено, що під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева.
Згідно із п. 9.1.12. вказаних Правил, аварійним вважається дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.
Крім того, відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.
Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.
Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вбачав, що відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача внаслідок падіння дерева повинно здійснюватися особою у власності або на балансі якої перебуває земельна ділянка, на якій розташоване дерево, яке впало та пошкодило автомобіль.
Відповідно до пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах із цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Тобто організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачам майнової та моральної шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: м. Одеса, Десантний бульвар, 1.
При вирішенні аналогічного спору Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2018 року у справі №2-1474/11, дійшов такого ж висновку, а саме, «організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а тому обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева не може бути покладено на Дніпровську міську раду як орган місцевого самоврядування».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження № 61-43478св18), зазначено, що: «…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1. Місцевий суд установив, що відповідач КП "Міськзеленбуд" Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради № 45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року № 53/17 "Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку.
Покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування».
Отже, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до матеріалів справи, згідно відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.08.2024 року №01-05-1/35, власником земельної ділянки за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 є Територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради. Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради не є балансоутримувачем зелених насаджень в межах території району. Додатково роз`яснено, що догляд за зеленими насадженням та їх видами в місті здійснює КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» на договірних умовах (т.1, а.с.66).
Відповідно до Статуту КП «Міськзелентрест», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.04.2018 року № 3217 VII основним предметом діяльності підприємства є забезпечення зовнішнього благоустрою та збереження пам`яток садово-паркового мистецтва та дерев ботанічних пам`яток природи переданих йому на баланс.
Зі змісту відповіді з КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» від 03.07.2024 року №1564 вбачається, що зелені насадження, розташовані за адерсою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 не знаходяться на балансі та не утримуються КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ». Будь-які роботи за зазначеною адресою працівниками підприємства – не виконувалися (т.1, а.с.62).
Відповідно до листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 19.08.2024 року №01-58/1213, утримання зелених насаджень загального користування станом на 31.05.2024 року здійснювалося КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» згідно переліку, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №102. Адреса: АДРЕСА_1 у переліку – відсутній.
Доказів того, що зелені насадження, розташовані за адресою: м.Одеса, б-р Десантний, 1, знаходяться на балансі КП «Міськзелентрест» і утримуються даним підприємством, матеріали справи не містить, тому вказане підприємство не може відповідати за спричинену шкоду позивачеві.
Згідно листа КП «ЖКС «ПЕРЕСИПСЬКИЙ» від 14.08.2024 року №43/вх, на балансі підприємства дерева та/або зелені насадження, які знаходяться та/або знаходилися за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 станом на 31.05.2024 року не перебували. В управлінні підприємства також відсутні житлові будинки за вказаною адресою.
У відповіді з ТОВ «КК «КЛЕВЕР» від 30.10.2024 року №1002 вказано, що на балансі ТОВ «КК «КЛЕВЕР» дерево сухе, яка знаходилося за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1 не перебувало. У відповіді також вказано, що ні фізичні, ні юридичні особи із заявами чи скаргами стосовно демонтажу дерева до 31.05.2024 року до ТОВ «КК «КЛЕВЕР» не зверталися.
01 грудня 2016 року між ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство Суворовський» (правонаступником якого є ТОВ «КК «КЛЕВЕР» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за яким управитель зобов`язався надавати співвласникам послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послуги з управління, згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Відповідно до вищевказаного Договору, послуга з утримання в належному стані зелених насаджень згідно кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території не передбачена; відповідний договір із догляду за зеленими насадженнями не укладався.
Згідно матеріалів справи, що не спростовано іншими сторонами, відповідного розподілу території кварталу та передачі на відповідній договірній основі або визначення прибудинкової території за адресою б-р Десантний, 1, зі сторони органів виконавчої влади здійснено не було.
Згідно відповідей відповідачів вбачається, що дерево, яке впало на автомобіль позивача за адресою б-р Десантний, 1, на баланс будь-якому підприємству передано не було.
Проте, спростовуючи доводи апелянтів, згідно умов договору, у ТОВ «КК «КЛЕВЕР» відсутні обов`язки щодо утримання зелених насаджень, а також здійснення спилювання аварійних дерев, що розташовані на прибудинковій території, таким чином вказане спростовує доводи позивача та відповідачів, про те, що вказане підприємство є відповідальним за утримання зелених насаджень, які перебувають за вищевказаною адресою вздовж проїжджої частини дороги.
ТОВ «КК «Клевер» є балансоутримувачем житлового будинку Десантний бульвар 1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку, вздовж проїжджої частини дороги.
Колегія суддів на підставі встановлених обставин справи, вважає встановленим, що матеріали справи не містить доказів на підтвердження того, що на балансі ТОВ «КК «Клевер», КП «Міськзелентрест» чи будь-якої іншої організації перебувають дерева, що ростуть біля місця події, поблизу будинку №1, по Десантному бульвару, м. Одеса.
Також у матеріали справи не містять докази, які б свідчили про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради визначав балансоутримувача дерев, що ростуть за вказаною вище адресою.
Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
У розумінні ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п. п. 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.
Тобто до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень біля будинку м. Одеса, б-р Десантний, 1.
Водночас, Виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним визначено такого балансоутримувача за вказаною вище адресою у відповідності до Правил благоустрою території м. Одеси.
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 року "Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" (з наступними змінами та доповненнями), прийнятого з метою організації озеленення, охорони зелених насаджень у місті Одесі та яке наявне в загальному доступі на офіційному сайті Одеської міської ради, керуючись п. 7 "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Правилами утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105, Правилами благоустрою території м. Одеса, не визначено як адресу: м. Одеса, б-р Десантний, 1, так і балансоутримувача за цією адресою.
Таким чином, Виконавчий комітет Одеської міської ради у межах цієї справи не надав доказів на підтвердження того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1, або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.
При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.
Зважаючи на викладене вище, та з огляду на те, що дерево, з приводу падіння якого на належний позивачу автомобіль виник спір у цій справі, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що таке дерево відповідно до ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку КП «Міськзелентрест», ТОВ «КК «Клевер» чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому колегія суддів вважає, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.
Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю Виконавчого комітету Одеської міської ради, до обов`язків якого входить організації та забезпечення догляду та санітарного стану зелених насаджень, має похідний характер від визначення особи, що має відповідати у цьому випадку за завдану позивачу шкоду.
Подібного висновку про те, що у випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду, дійшов і Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 372/1891/17.
Таким чином, зважаючи на викладене вище, колегія суддів відхиляє аргументи доводів скаржника та відповідачів щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та наслідками, що настали у вигляді заподіяння позивачу майнової шкоди.
З підстав зазначених вище також є необґрунтованими і твердження скаржника про те, що однією з передумов для задоволення позовних вимог має бути наявність судового рішення, яке набрало законної сили, що встановлює факт бездіяльності відповідача.
Посилання скаржника про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не уповноважений приймати рішення щодо проведення конкурсів з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Проведення конкурсів з визначення балансоутримувача та прийняття рішення про визначення конкретного балансоутримувача певного об`єкта не є тотожними поняттями, мають різне правове значення та утворюють різні правові наслідки.
Прийняття рішення щодо визначення у місті конкретного балансоутримувача певного об`єкта належить до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради, та у разі не прийняття рішення з цього питання, балансоутримувачем такого майна (певної земельної ділянки на якій ростуть зелені насадження) є саме Виконавчий комітет Одеської міської ради, який і є відповідальною особою за стан зелених насаджень на території м. Одеси, у зв`язку із чим на нього покладений обов`язок приймати рішення про видалення зелених насаджень.
Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).
Колегія суддів перевіривши доводи учасників справи, дійшла висновку, що позивачем доведено факт завдання йому шкоди в результаті падіння дерева на автомобіль, протиправну бездіяльність відповідачів, яка виразилась у невизначені балансоутримувача території, на якій розташовувалося дерево (не проведенні конкурсу з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою) та причинний зв`язок між ними. Розмір заподіяної шкоди підтверджується матеріалами справи. В свою чергу, відповідачами відповідно до вимог статей 10-13, 49, 81, 89 ЦПК України року вказані факти не спростовано та не доведено відсутність вини та підстав для відшкодування шкоди.
Відповідно до листа Гідрометеоролгічного центру Чорного та Азовського морів від 21.08.2024 року, 31.05.2024 року у місті Одесі були наступні погодні умови: - видимість 14 км.; - температура повітря – 19,2 градуси Цельсія; - вітер південний, 4-7 м/с; - опади відсутні; - попередження про небезпечні явища 31.05.2024 року не видавалися.
Зазначене свідчить про те, що падіння дерева відбулося через незалежні від погодних умов причини.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, враховуючи відсутність даних, що останнє у відповідності до положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів" перебуває на балансі будь-якої організації, відсутність даних щодо визначення виконавчим органом міської ради балансоутримувача зелених насаджень, у зв`язку із чим обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу шкоди мав бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради, до відання якого в силу п.п. 7 п. «а» с. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення.
Щодо визначення розміру відшкодування майнової шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.1, п.1 ч.2, ч. 3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК України).
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження №61-31661св18), зазначено, що згідно зі ст.ст. 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна.
Системний аналіз ст.22 ЦК України ч.2 ст.1192, ст.1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (див. постанову Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16 (провадження №61-16265св20).
При цьому коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (див. постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження № 61-31661св18).
Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/робото здатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.
Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації; фізичний знос КТЗ (його складників) - утрати вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).
Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а їх вартість з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Звіт (висновок експерта) про оцінку майна є належним і допустимим доказом на підтвердження завданих збитків у вигляді витрат, які власник пошкодженого автомобіля мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту).
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц.
Відповідачем не доведено той факт, що позивачем було проведено відновлювальний ремонт т/з, за наслідками чого вартість такого ремонту становить менше, ніж то визначено в висновку експерта.
Відповідачем також не спростовано визначену у висновку експерта вартість відновлювального ремонту.
Заяви або клопотання про проведення транспортно-товарознавчої експертизи під час розгляду справи – надано не було.
Згідно з обставинам справи автомобіль не є фізично знищеним, а позивач заявляв вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди у зв`язку з відновленням автомобіля, тому судом першої інстанції було вірно визначено, що на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані саме з відновлювальним ремонтом.
Доводи відповідача про те, що вартість відновлювального ремонту підтверджується лише реальними доказами понесення витрат після проведення відновлювального ремонту, не ґрунтуються на нормах законодавства.
Згідно копії висновку експерта №7855 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 внаслідок події, яка сталася 31.05.2024 року, що складений 24.11.2024 року: 
- вартість відновлювального ремонту т FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок події, що мала місце 31.05.2024 року становить 387 964,18 гривень;
- вартість матеріального збитку завданого власнику т/з FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_1 внаслідок події, що сталася 31.05.2024 року становить 209 985,00 гривень (т. 1, а.с.43).
У висновку визначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта.
У висновку визначено, що дана експертиза підготовлена та виконана для подальшого подання її до суду.
Колегія суддів звертає увагу, що за змістом частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика відповідача, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18), від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16 (провадження № 61-16265св20).
Отже, установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що у даному спорі наявні підстави для відшкодування майнової шкоди за рахунок відповідача у повному обсязі без застосування коефіцієнта фізичного зносу, оскільки визначений розмір матеріальних збитків у сумі 387 964 грн підтверджений належними та допустимими доказами і відповідає фактичній вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.
Фактично доводи апеляційної скарги Виконавчого комітету Одеської міської ради в частині заперечення суми відшкодування у сумі 387 964 грн, та необхідності до стягнення 209 985 грн, в даному конкретному випадку ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та суперечать усталеній практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що коефіцієнт фізичного зносу враховується виключно у разі стягнення вартості транспортного засобу при страховому відшкодуванні, тоді як у випадку відшкодування реальних збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту він не застосовується. У цій справі позивачем міститься вимога саме про відшкодування вартості відновлювального ремонту, визначеної експертним шляхом, що відповідає положенням ст.ст. 22, 1192 ЦК України та правовим позиціям Верховного Суду. 
Отже, на підставі вищевказаного враховуючи, що дерево за адресою: м. Одеса, б-р Десантний, 1, розташоване не земельній ділянці комунальної власності та не передавалося на баланс жодному підприємству, та те, що балансоутримувача такого дерева – не визначалося, враховуючи той факт, що розмір завданої шкоди підтверджується належними та допустимими доказами та не був спростований відповідачем, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що з Виконавчого комітету Одеської міської ради підлягає стягненню шкода, заподіяна внаслідок падіння дерева у розмірі 387 964,00 гривень.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Так колегія суддів враховує, що в результаті падіння дерева на автомобіль він був значно пошкоджений.
Колегія суддів враховує, що в результаті падіння дерева, позивач зазнав переживань, пов`язаних з порушенням його права користування автомобілем, що вочевидь вимагає непередбачуваних витрат на відновлювальний ремонт цього транспортного засобу, неможливість використання його за призначенням, що, в свою чергу, створює незручності, це змінило звичайний та зручний спосіб його пересування, а також швидкість вирішення щоденних та поточних проблем.
Між тим, ураховуючи вищевказані негативні наслідки і перенесенні моральні страждання та виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, характеру та обсягу заподіяних потерпілому фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про достатню компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради є необґрунтованими, а тому вони не підлягають задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

В судовому засіданні 14.05.2026 апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав сторонам можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження, яке проголошено 04.06.2026.

4. Резолютивна частина
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова 

Судді: С.О. Погорєлова 

О.М. Таварткіладзе