Справа № 307/2654/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого – Собослоя Г.Г., 
суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Поляк Оксана Миколаївна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2025 року у справі № 307/2654/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2006 року, у якому у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Старожинецького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки до її повноліття. На сьогодні виникло питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, так як вона навчається у Мукачівському державному університеті. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, фінансово не допомагає. На даний час, він проживає окремо, інших аліментних платежів не має та стан його здоров`я дозволяє працювати. Посилаючись на вищенаведене, просила суд першої інстанції стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, по закінченню нею навчання.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити від задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що ніде не працює, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, окрім того його також дружина ніде не працює, оскільки доглядає їх спільну дитину до досягнення нею 3-х річного віку. 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 23 липня 2025 року, на період її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. В інших позовних вимогах відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач оскаржив таке в апеляційному порядку, вважає таке незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з відмовою у позові.
У скарзі наводить такі доводи.
Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, зокрема, відкрив провадження у справі без доказів того, що ОСОБА_3 є дійсно матір`ю ОСОБА_4 .
Вважає, що рішення суду ухвалене на припущеннях, оскільки позивачкою на підтвердження своїх вимог додано довідку Мукачівського державного університету № 135 від 06.0.2024 та копію студентського квитка, де зазначено, що ОСОБА_4 дійсно є студенткою 1 курсу денної форми навчання педагогічного факультету, втім у поданій довідці та в інших матеріалах справи відсутні докази про те, що донька навчається на платній основі, чи отримує стипендію, відсутні докази, що дитина не працює. Зауважує, що позов поданий у 2025 році і доказів того, що донька навчається на сьогоднішній день відсутні.
Зазначає, що ним були подані докази того, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей та дружина, яка не має змоги працювати, оскільки доглядає дитину до досягнення нею 3-го віку. Відтак, відповідач не має змоги сплачувати аліменти на повнолітню доньку. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила таку відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечуючи проти апеляційної скарги, звертає увагу суду на те, що відповідач проживає у Бельгії, що підтверджується наданими адвокатом документами та свідоцтвом про народження дитини у Бельгії. Працевлаштування у цій країні набагато легше, оскільки у Бельгії високий попит на робітників, високі зарплати та соціальні гарантії. 
Заперечення на відзив апелянт не подавав.
Згідно з ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2006 року, який розірвано рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22.10.2012 у справі № 2-1017/2012, що набрало законної сили 02.11.2012 року (а.с. 7-8). Цим рішенням також вирішено питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 450 грн, щомісячно до досягнення нею повноліття.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце народження: с. Панка, Сторожинецький район, Чернівецької області) з 26.12.2018 року по теперішній час має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце народження: с. Панка, Сторожинецький район, Чернівецької області) з 26.12.2018 року по теперішній час має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
З довідки №135 Педагогічного факультету Мукачівського державного університету від 06 вересня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_4 є здобувачкою Мукачівського державного університету І курсу денної форми навчання педагогічного факультету спеціальності 012 Дошкільна освіта першого (бакалаврського) рівня вищої освіти.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 09 листопада 2017 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 .
Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що їх батьком є ОСОБА_1 , а матір`ю є ОСОБА_9 .
Відповідно до довідки № 111 про реєстрацію особи громадянином України, донька відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка міста Брюсселя, Королівства Бельгія, згідно з рішенням Посольства України в Королівстві Бельгія від 12.03.2024 набула громадянства України на підставі частини першої статті 7 ЗУ «Про громадянство України».
Згідно довідки виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області №514 від 19 серпня 2025 року, на утриманні ОСОБА_1 знаходяться малолітні діти: ОСОБА_7 , 2019 року народження, ОСОБА_7 , 2023 року народження, та дружина ОСОБА_9 , 1991 року народження.
З довідки виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області №519 від 19 серпня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби з 27.03.2015 та на даний час не працює.
Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища сторін та обставин, визначених статтею 182 СК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 липня 2025, на період її навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати таки заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши в сукупності надані докази, колегія судів встановила, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою відповідача та на день звернення до суду не досягла 23 років і продовжувала навчання, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.
Загальновідомим є і той факт, що дитина, яка навчається, потребує додаткових витрат на навчальні матеріали, одяг та інші речі, необхідних для дитини відповідного віку.
Твердження скаржника про відсутність даних щодо платної основи навчання чи наявності стипендії є безпідставними, оскільки визначальним фактором для стягнення аліментів є сам факт продовження навчання повнолітньою дитиною та потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. 
Щодо доводів апелянта про відсутність доказів того, що донька не працює, такі також відхиляються колегією суддів, оскільки її навчання саме на денній формі об`єктивно позбавляє повнолітню дитину можливості повноцінно працевлаштуватися та одержувати самостійний дохід, достатній для самозабезпечення.
Як встановлено судом, відповідач на даний час матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, не надає і не бажає надавати, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, та не надав суду документів про наявність інвалідності, тяжких захворювань чи інших поважних причин, які б перешкоджали його працевлаштуванню.
Доказів скрутного матеріального становища у відповідача, що унеможливлює утримання його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду також не надано. Сам по собі статус безробітного чи відсутність офіційного працевлаштування не звільняє батька від виконання законодавчого обов`язку, передбаченого статтею 199 Сімейного кодексу України.
Посилання відповідача на те, що він має на утриманні нову сім`ю у складі непрацюючої дружини, яка доглядає дитину до досягнення нею 3-річного віку, та двох малолітніх дітей, поряд із наданням довідки про те, що він ніде не працює, є суперечливим, взаємовиключним та не може бути підставою для відмови у позові.
Суд наголошує, що Верховний Суд неодноразово зауважував, що відсутність офіційного працевлаштування не можна вважати загальною інформацією про майновий стан особи, враховуючи загальні потреби життєдіяльності кожної фізичної особи та необхідність їх матеріального забезпечення. 
Суд зазначає, що факт матеріального утримання відповідачем нової родини у складі трьох осіб (непрацюючої дружини та двох малолітніх дітей), зокрема фінансування їхнього проживання та оформлення документів малолітньої дитини у Королівстві Бельгія, за відсутності офіційного працевлаштування суперечить твердженням про його скрутне становище. Здійснення таких значних реальних витрат є прямим доказом фактичної фінансової спроможності відповідача та об`єктивно свідчить про наявність у нього неофіційних джерел доходу, прихованих фінансових надходжень або майнового капіталу.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що донька відповідача, у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може їй надавати.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розмір та термін стягнення визначених судом аліментів відповідає встановленим у справі обставинам та з врахуванням обставин справи не буде становити надмірний тягар для відповідача. 
Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, які були наведені у відзиві на позовну заяву та які були враховані та оцінені судом першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права стосовно встановлення особи позивачки, колегія суддів зазначає, що розбіжність у прізвищах позивачки та дитини була повністю усунута шляхом дослідження копії свідоцтва про шлюб (а.с. 34), долученої до матеріалів справи у процесі надання заперечень до розгляду справи по суті. При цьому, ще на момент відкриття провадження позивачка серед іншого надала беззаперечні докази батьківства відповідача, судове рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів між сторонами, а також довідку про спільне місце реєстрації з дитиною, що згідно з частиною 3 статті 199 СК України підтверджувало її законне право на звернення до суду.
З огляду на частину 2 статті 376 ЦПК України, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції порядку прийняття доказів є безпідставними, оскільки зазначені формальні процедурні аспекти не призвели до неправильного вирішення справи по суті та жодним чином не скасовують законодавчого обов`язку батька щодо матеріального утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Поляк Оксана Миколаївна, - залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 11 травня 2026 року.
Головуючий:
Судді: