Справа №: 343/744/25 
Провадження №: 2-др/343/43/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді – Тураша В. А.,
секретаря – Лукань О.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Комарницького Едуарда Григоровича про ухвалення додаткового рішення - 

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Комарницький Е.Г., 03.06.2026 звернувся в Долинський районний суд з заявою, яка сформована в системі «Електронний суд», про ухвалення додаткового рішення, в якій просить:
ухвалити додаткове рішення у справі №343/744/25 про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 41505,60 грн.
Заяву мотивовано тим, що 28 травня 2026 року Долинським районним судом у справі №343/744/25 ухвалено судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим будинком - задоволити частково та зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання їй екземпляру ключів від дверей зазначеної квартири, а у випадку їх відсутності - можливості зробити копії, а також забезпечення можливості вільно та доступно нею користуватися у будь-який час. В решті позовних вимог відмовлено.
До закінчення судових дебатів у справі представник позивачки зробив заяву про подання доказів понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом невирішено питання про судові витрати (т.2 а.с. 193-194).
09.06.2026 представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Дуткевич М.В., через канцелярію суду подав клопотання (заяву) в якому зазначив, що рішенням Долинського районного суду від 28.05.2026 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково:
зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі їй
екземпляру ключів від дверей.
В решті позовних вимог, а саме:
визнання неправомірними дії щодо ОСОБА_1 , вчинені ОСОБА_2 щодо
зняття її з реєстрації місця проживання та виселення з квартири і вчинені разом із
ОСОБА_3 , перешкод ОСОБА_1 у користуванні вказаною квартирою,
зобов`язати ОСОБА_3 вселити ОСОБА_1 у вказану квартиру, провести реєстрацію ОСОБА_1 на проживання та не вчиняти відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_1 у проживанні та користуванні квартирою- відмовлено.
Таким чином із заявлених п`яти вимог, судом задоволена тільки одна вимога.
Представник позивачки адвокат Е.Комарницький подав суду заяву про
ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат в розмірі 41505,60 грн.
Проте вказана заява не підлягає до задоволення з наступних підстав:
Так, 16.04.2025 ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про вселення її у квартиру АДРЕСА_1 із зобов`язанням не чинити їй перешкоди у проживанні та користуванні квартирою та передати ключі від квартири. При цьому у позовній заяві вона вказала, що попередній розрахунок судових витрат складає 16211,20 грн. , з яких 15000,00 грн - витрати на правничу допомогу та 1211,20 грн- сплачений судовий збір. До заяви долучено договір про надання правової допомоги від 20.11.2024 (аналіз договору вказано нижче).
Дана вимога про стягнення судових заявлена тільки до відповідачки ОСОБА_2 
22.05.2026 представником позивачки адвокатом Е.Комарницьким подана заява про
залучення до справи у якості співвідповідача ОСОБА_3 із зобов`язанням її вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у проживанні та користуванні вказаною квартирою шляхом передачі ключів , які надають доступ до квартири. В цьому позові з новими вимогами стороною позивача не ставилось питання про стягнення з обох відповідачів судових витрат.
В цій заяві не ставилось питання про стягнення судових витрат з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Після відновлення провадження у справі ( ухвала про залишення позову без розгляду від 23.10.2025 була скасована постановою Івано-Франківського апеляційного суду) 19.01.2026 стороною позивача була подана інша позовна заява в кінцевому варіанті, яка і була розглянута судом. І в цій позовній заяві не ставилося питання про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат.
У акті про надання правничих послуг від 02.06.2026 під № 1 зазначені такі позиції як «зустріч з клієнтом та ознайомлення з матеріалами справи» та під № 2 «підготовка та
подання позову» відповідно розмірами 5188,20 та 17294,00 грн ( всього на 22482,20 грн) і
вони стосуються виключно підготовки первинного позову до ОСОБА_2 .
Взагалі поданий стороною позивача розмір вартості послуг на правничу допомогу є явно завищений , необгрунтованим, не відповідає складності ,співмірності затраченого часу та обсягом надання правничих послуг, в тому числі вартості послуг за 1 судове засідання в розмірі 1729,40 грн.
У акті № 1 від 02.06.2026 вказана така послуга як підготовка та подання клопотання про залучення співвідповідача, на що було затрачено 4 години з вартістю 1729,40 грн за 1
годину на загальну суму 6917,60 грн. Зазначає, що вказане клопотання про залучення ОСОБА_3 в якості співвідповідача не потребувало значного часу для його складання , оскільки основа позову залишалась одна і та ж, по суті змінена резолютивна частина вимог. Не відповідає вартості послуг адвоката Е.Комарницького і участь судових засіданнях в розмірі 6917,60 грн ( 4 судових засідання по 1729,40 грн).
Щодо договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатом
Е.Комарницьким та ОСОБА_4 від 20.11.2024.
Даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства та не може братися до уваги при вирішенні питання щодо стягнення судових витрат з ОСОБА_5 .
Так, у цьому договорі не зазначено обсяг та предмет послуг, формулювання договору носять загальний, а не конкретний характер. Зокрема, вказано право адвоката
ОСОБА_6 на представництво інтересів клієнта ОСОБА_4 у судах під час
здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та
конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та
юридичними особами.
У договорі не зазначено розмір вартості послуг на правничу допомогу. Пунктом 3.17 договору вказано: «Клієнт сплачує гонорар (частково) у день підписання договору,а решту суми по факту наданих послуг або за домовленістю між сторонами (остаточна дата
розрахунку) є дата закінчення дії договору», проте вимоги цього пункту не виконані сторонами , оскільки до позовної заяви не долучено квитанції про повну чи часткову сплату гонорару адвокату.
Таким чином, договір від 20.11.2024 не містить необхідних умов (пунктів) щодо надання правової допомоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 та ОСОБА_3 щодо її права користування квартирою та з інших витань, він є загальним та декларативним, а тому не може братися до уваги при стягненні судових витрат на користь ОСОБА_4 .
До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат від 02.06.2026 долучено додаток № 1 від 20.11.2024 до договору від 20.11.2024, проте даний додаток також носить загальний та декларативний характер , є неконкретний тощо предмету позову та наданих послуг у різних правових ситуаціях - у Державній фіскальній службі, переговорів з Контрагентом Клієнта, побачення із Клієнтом в статусі затриманого,участь у слідчих діях тощо.
Щодо вимоги стягнення судових витрат у відповідності до резолютивної частини заяви від 02.06.2026.
Представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Е.Комарницький в резолютивній частині заяви від 02.06.2026 вказав таке: «Ухвалити додаткове рішення у справі № 343/744/25 про стягнення на мою користь витрат на правничу допомогу в сумі 41505,60 грн».
У своїх заявах про залучення ОСОБА_3 у справі як співвідповідача, сторона позивача не ставила питання про стягнення судових витрат з неї чи обох відповідачів. По факту ,в тому числі і на стадії ухвалення судового рішення від 28.05.2026 , залишилась заявлена вимога про стягнення судових витрат тільки з ОСОБА_2 .
Проте з кого саме слід стягнути судові витрати - з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,чи з обох, в резолютивній частин заяви про ухвалення додаткового рішення не вказано - тобто
невідомо з кого стягувати. Крім того, із змісту вказаної заяви адвокат Е.Комарницький
написав її та підписав від першої особи та просить стягнути 41505,60 грн не на користь
ОСОБА_4 -позивачки у справі, а на свою користь. Проте судові витрати (у тому числі
витрати на професійну правничу допомогу) завжди стягуються на користь сторони у справі,а не на користь адвоката.
До заяви про ухвалення додаткового рішення не долучено платіжного документу, який би підтверджував сплату ОСОБА_1 адвокату Комарницькому Е. Г. вартість послуг в розмірі 41505,60 грн.
Крім того, виходячи із акту № 1 аж ніяк не може бути стягнуто з відповідачки О.Галів 41505.60 грн, виходячи з наступного:
такі позиції акту № 1 як «зустріч з клієнтом та ознайомлення з матеріалами справи»
та під № 2 «підготовка та подання позову» відповідно розмірами 5188,20 та
17294,00 грн і всього 22482,20 грн, стосувалися позову до відповідачки 
ОСОБА_2 , стосовно якої у позові відмовлено. До ОСОБА_8 вимоги про стягнення судових
витрат взагалі не заявлялись під час розгляду справи, також не заявлені і в заяві про
ухвалення додаткового рішення від 02.06.2026.
щодо решти вимог, то слід брати до уваги пропорційність стягнення судових витрат до задоволення позовних вимог - задоволена 1 вимога із 5.
розмір винагороди по таких позиціях акту № 1 як «підготовка та подання
клопотання про залучення співвідповідача», «підготовка та подання клопотання
про зміну позовних вимог» та «участь в судових засіданнях» не відповідає
складності роботи та затраченого часу, а відтак і вартості послуг (т.2 а.с.208-209).
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Комарницький Е.Г. (ордер серії АТ №1085798 т.2 а.с.5) в судове засідання на повторний виклик не з`явилися, хоч про дату, час та місце його проведення були повідомлені у встановленому Законом порядку, про що свідчить розписка-повідомлення (т.2 а.с.215).
10.06.2026 в Долинський районний суд поступила заява, сформована в системі Електронний суд, згідно якої представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Комарницький Е.Г. просить розгляд справи щодо ухвалення додаткового рішення проводити за їх відсутності, заяву підтримують та просять задоволити ( т.2 а.с.214).
Крім цього представник позивачки – адвокат Комарницький Е.Г. 23.06.2026 подав заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій зазначив, що вважає за необхідне уточнити прохальну частину заяви щодо ухваленнядодаткового рішення виклавши її в наступній редакції :
“ Ухвалити додаткове рішення у справі №343/744/25 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на мою користь витрати напрофесійну правничу допомогу в сумі 41505,60 грн”
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвокат Дуткевич М.В. (ордери серії АТ №104947 т.1 а.с.74 та серії АТ №1031954 т.1 а.с.175) в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Комарницького Е.Г. про ухвалення додаткового рішення, з підстав зазначених в поданому клопотанні про відмову у стягненні судових витрат на правову допомогу.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідачів, вивчивши заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Комарницького Е.Г., про ухвалення додаткового рішення, клопотання (заяву) представника відповідачки ОСОБА_3 – адвоката Дуткевича М.В. про відмову у стягненні судових витрат на правову допомогу, дослідивши письмові докази, які надані на їх обґрунтування, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно з п. 3 ч. 1, ч.2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 246 ЦПК України. 
Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/744/25 від 28.05.2026 ухвалено: 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим будинком– задоволити частково. 
Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання їй екземпляру ключів від дверей зазначної квартири, а у випадку їх відсутності - можливості зробити копії, а також забезпечення можливості вільно та доступно нею користуватися у будь-який час.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень (т.2 а.с.179-188).
При цьому, представник позивачки - адвокат Комарницький Е.Г. у судовому засіданні зазначив про намір подати докази понесених витрат на правову допомогу після ухвалення рішення суду.
Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області в даній справі ухвалено 28 травня 2026 року. 
Із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Комарницький Е.Г. звернувся 02 червня 2026 року, тобто заява про ухвалення додаткового рішення подана у межах строку, визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України, а тому підлягає розгляду судом по суті. До заяви додано докази її надсилання іншим учасникам справи та докази понесених витрат на правничу допомогу.
Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту першого частини третьої зазначеної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. 
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право подати відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При вирішенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Комарницького Е.Г. суд виходить з наступного.
На підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу до заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивачки надано такі документи:
договір про надання правничої допомоги від 20 листопада 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Комарницьким Е.Г. Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.2 договору - гонорар є винагородою адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і порядку , що визначені договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких визначено Додатком 1 до цього договору та усно узгоджені Сторонами (т.2, а.с.195-197); «Тарифи вартості послуг» (т.2 з.с.а.с.197- а.с.198); Акт про надання правничих послуг від 02.06.2026, згідно з яким адвокат Комарницький Е.Г., передав , а ОСОБА_1 , прийняла наступні послуги: зустріч з клієнтом та ознайомлення з матеріалами справи – кількість годин 3, вартість однієї години 1729,40 грн, загальна сума 5188,20 грн; підготовка та подання позову – кількість годин 10, вартість однієї години 1729,40 грн, загальна сума 17294,00 грн; підготовка та подання клопотання про залучення співвідповідача - кількість годин 4, вартість однієї години 1729,40 грн, загальна сума 6917,60 грн; підготовка та подання клопотання про зміну позовних вимог - кількість годин 3, вартість однієї години 1729,40 грн, загальна сума 5188,20 грн; участь в судових засіданнях - кількість годин 4, вартість однієї години 1729,40 грн, загальна сума 6917,60 грн. Загальна сума 41505,60 грн. (т.2 а.с.199). 
Представник відповідачки Галів О.І. в поданому клопотанні про відмову у стягненні судових витрат на правничу допомогу вказав, що витрати на правничу допомогу не відповідають ані обсягу задоволених позовних вимог, ані розумності їх розміру.
Оцінюючи подані позивачкою докази понесених витрат, суд виходить з того, що сам по собі факт укладення договору про надання правничої допомоги та підписання акту виконаних робіт не є безумовною підставою для стягнення усієї заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року № 755/9215/15-ц та постанові від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18). Такі ж висновки викладені в додатковій постанові Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 677/1985/23, постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 681/947/24, постанові Верховного Суду від 18 березня 2026 року у справі № 752/18031/22.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначаючи розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує розрахунок судових витрат на правову допомогу у справі №343/744/25 , у якому зазначено:зустріч з клієнтом та ознайомлення з матеріалами справи - 5188 грн 20 коп.; підготовка та подання позову - 17294 грн; підготовка та подання клопотання про залучення співвідповідача - 6917 грн 60 коп.; підготовка та подання клопотання про зміну позовних вимог - 5188 грн 20 коп.; участь у судових засіданнях - 6917 грн 60 коп. Загальна сума – 41505,60 грн.
При цьому суд виходить із того, що не всі заявлені витрати є необхідними та співмірними із фактичним обсягом наданої правничої допомоги у даній справі, з огляду на часткове задоволення позовних вимог та характер виконаних процесуальних дій.
Суд зазначає, що зустріч з клієнтом та ознайомлення з матеріалами справи є невід`ємною складовою роботи адвоката перед прийняттям ним рішення щодо співпраці з клієнтом, визначення правової позиції та погодження клієнтом умов надання правничої допомоги.
Фактичне надання адвокатом окремих консультаційних послуг може мати місце і у випадку, коли після отримання консультації чи попереднього ознайомлення з матеріалами справи клієнт не бажає продовжувати співпрацю з адвокатом, не доручає йому складання процесуальних документів чи подальше представництво у суді. У такому випадку витрати на такі дії фактично залишаються витратами самого клієнта як особи, яка звернулась за консультаційною допомогою.
У даній справі зазначені послуги фактично передували складанню позовної заяви та подальшому представництву інтересів позивачки у суді, а тому не можуть розглядатися як самостійний окремий вид правничої допомоги, що підлягає додатковому покладенню на іншу сторону спору. Такі дії охоплюються підготовкою позовної заяви та формуванням правової позиції у справі.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими та безпідставними витрати на правничу допомогу за надання послуг «зустріч з клієнтом та ознайомлення з матеріалами справи» вартістю 5188 грн 20 коп., у зв`язку з чим підстави для їх стягнення відсутні.
Оцінюючи витрати на правничу допомогу за послугу «підготовка та подання позову» в кількості 10 годин загальною вартістю 17294 грн, суд враховує, що підготовка позовної заяви дійсно є основним видом професійної правничої допомоги у справі та потребує аналізу обставин спору, наданих клієнтом документів, визначення способу захисту порушеного права та формування правової позиції.
Разом з тим, дана справа не належала до категорії особливо складних, не містила значного обсягу фактичних обставин чи складних правових питань, не потребувала аналізу великого масиву доказів, спеціального законодавства чи сталої суперечливої судової практики.
Подана позовна заява за своїм змістом та обсягом не свідчить про необхідність витрачення адвокатом 10 годин робочого часу на її підготовку. Крім того, частина дій, зазначених як окремі послуги, фактично охоплюється процесом підготовки позовної заяви та не може додатково враховуватись при визначенні розміру витрат.
Суд враховує, що позовні вимоги були задоволені лише частково, а окремі заявлені вимоги залишені без задоволення.
Суд також бере до уваги доводи представника відповідачки про те, що значна частина робіт, пов`язаних із підготовкою первісного позову, стосувалася вимог до ОСОБА_2 , у задоволенні яких судом відмовлено.
При цьому суд враховує, що підготовка позовної заяви охоплювала формування правової позиції щодо вимог, які в подальшому не були задоволені судом, а також вимог до відповідачки ОСОБА_2 , у задоволенні яких відмовлено повністю.
За таких обставин покладення на відповідачку ОСОБА_3 усієї суми витрат, заявленої за підготовку та подання позовної заяви, не відповідатиме принципам справедливості, співмірності та пропорційності судових витрат.
З огляду на характер спору, складність справи, обсяг фактично виконаної роботи, часткове задоволення позовних вимог та результат розгляду справи, суд вважає заявлений розмір витрат за підготовку та подання позовної заяви у сумі 17294 грн завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та співмірності.
Суд визначає розумний розмір таких витрат у сумі 3000 грн.
Крім того, суд враховує, що визначення належного кола відповідачів, формування остаточних позовних вимог та уточнення правової позиції є складовою підготовки позову та повинні здійснюватися адвокатом до звернення до суду.
Необхідність подання клопотання про залучення співвідповідача свідчить про уточнення первісно сформованої правової позиції, а тому витрати на підготовку такого клопотання не можуть у повному обсязі покладатися на відповідачку ОСОБА_3 .
Також суд враховує, що клопотання про зміну позовних вимог та залучення співвідповідача не були складними процесуальними документами та не потребували значного часу для їх підготовки.
З урахуванням обсягу виконаної роботи суд визначає компенсацію за ці дії у розмірі 1000 грн.
Оцінюючи витрати за участь представника у судових засіданнях, суд враховує тривалість судових засідань, характер здійснених процесуальних дій, обсяг виконаної роботи та загальну складність справи.
За цією позицією суд визначає розмір компенсації у сумі 1000 грн.
Доводи представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Дуткевича М.В, про неможливість врахування договору про надання правничої допомоги суд відхиляє, оскільки поданий договір у сукупності з додатком та актом виконаних робіт підтверджує наявність договірних відносин між позивачкою та адвокатом. Разом з тим сам факт погодження сторонами розміру гонорару не звільняє суд від обов`язку оцінити такі витрати з точки зору їх реальності, необхідності та співмірності.
Також суд враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати, але й ті, які сторона має сплатити відповідно до умов договору про надання правничої допомоги.
Разом з тим суд погоджується із доводами представника відповідачки щодо завищеності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та необхідності їх зменшення з урахуванням принципів розумності, співмірності та часткового задоволення позовних вимог.
Враховуючи характер спору, часткове задоволення позову, складність справи, обсяг фактично наданих послуг, а також принцип співмірності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн,  що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Оцінюючи доводи представника позивачки адвоката Комарницького Е.Г. щодо способу стягнення витрат, суд окремо зазначає, що вимога про їх солідарне стягнення з відповідачів не ґрунтується на вимогах закону.
Відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу між сторонами з урахуванням результатів розгляду справи та принципу індивідуалізації процесуальної відповідальності. ЦПК України не передбачає можливості солідарного стягнення судових витрат.
Солідарний обов`язок може виникати виключно у випадках, прямо встановлених законом або договором (ст. 541 ЦК України), однак у даних правовідносинах такі підстави відсутні. Судові витрати мають компенсаційний характер і підлягають розподілу з урахуванням процесуального результату щодо кожного відповідача окремо, а не як єдине неподільне зобов`язання кількох осіб.
Крім того, у поданій представником позивачки заяві не наведено належного обґрунтування підстав для солідарного покладення витрат, не визначено, у якій частині витрати пов`язані з кожним із відповідачів, що додатково свідчить про невизначеність заявленої вимоги.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про солідарне стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, а розподіл судових витрат має здійснюватися у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з урахуванням принципів розумності, співмірності та пропорційності.
Щодо доводів представника відповідачки про те, що заявлені вимоги сформульовані як стягнення витрат на користь адвоката. У цій частині суд зазначає, що відповідно до процесуального закону відшкодування судових витрат може здійснюватися виключно на користь сторони у справі, яка їх понесла або має понести, а не на користь її представника, у зв`язку з чим відповідні формулювання не мають процесуального значення для вирішення питання по суті.
Суд враховує, що заява про ухвалення додаткового рішення подана представником позивачки адвокатом Комарницьким Е.Г. в інтересах позивачки ОСОБА_1 , однак у її прохальній частині міститься формулювання про стягнення витрат «на мою користь», що формально віднесене до особи позивачки ОСОБА_1 .
У цій частині суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати на професійну правничу допомогу є витратами сторони у справі та підлягають компенсації виключно на користь такої сторони, а не її представника. Адвокат, який діє як процесуальний представник, не є самостійним суб`єктом права на відшкодування судових витрат і не набуває права вимоги щодо їх стягнення у власну користь.
Водночас використання у прохальній частині заяви формулювання «на мою користь» є лише технічним викладом позиції представника та не змінює правової природи заявлених вимог, які за своїм змістом спрямовані на відшкодування витрат, понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи. Отже, належним отримувачем таких витрат є саме сторона у справі — ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Комарницького Едуарда Григоровича про ухвалення додаткового рішення.
При цьому, суд ухвалюючи дане додаткове рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На підставі викладеного, керуючись 81, 89, 133, 137, 139,141,246, 270 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Комарницького Едуарда Григоровича про ухвалення додаткового рішення – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.
У решті вимог заяви - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення, а особами, що були відсутні в судовому засіданні під час його проголошення, - в той же строк з часу отримання його копії.
Позивачка : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: