ЄУН: 336/8870/25
Провадження №: 2/336/506/2026 
29.04.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Худіної О.О., за участю секретаря судового засідання Дорошенко К.В., представника позивача Литвиненко Т.М., представника відповідача Лях Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Литвиненко Т.М. до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності на 2/25 часток житлового будинку, 
ВСТАНОВИВ:
12.09.2025 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку набувальної давності на 2/25 часток житлового будинку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 12.09.2025 справу передано в провадження судді Худіної О.О. 15.09.2025.
02.02.2026 ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву, покликаючись на те, що 15 серпня 2007 року ОСОБА_5 подарував позивачу належні йому на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І., 19.10.2001, зареєстрованого у реєстрі за № 2312 та зареєстрованого ОП ЗМБТІ 30.01.2002 в реєстровій книзі № 57 за № 9410, 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 285 кв. м., загальною площею 119,4 кв. м. та житловою площею 61,1 кв.м., договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І., зареєстрований у реєстрі за № 698.
Згідно технічного паспорту крім позивача власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є : ОСОБА_2 , якій належить 1/25 частка житлового будинку, що доводиться 4,77 кв.м. загальної площі будинка та 2,64 кв.м. житлової площі; ОСОБА_6 , якій належить 1/25 частка житлового будинку, що доводиться 4,77 кв.м. загальної площі будинка та 2,64 кв.м. житлової площі; ОСОБА_3 , якій належить 6/10 часток житлового будинку.
Житловий будинок складається з двох квартир, що підтверджується технічним паспортом на будинок.
В квартирі АДРЕСА_2 мешкає позивач із сином та у квартирі АДРЕСА_3 мешкає ОСОБА_3 .
Позивач зареєстрована та постійно мешкає в будинку, відкрито безперервно володіє частиною житла, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , підтримує його технічний і естетичний стан, здійснює поточні та капітальні ремонти. Вказаним житлом вона безперешкодно користується з дня отримання його у дар. 
Позивачу відомо, що ОСОБА_5 отримав право власності на 8/25 часток житлового будинку від ОСОБА_8 , яка у 1996 році в свою чергу на підставі договору міни отримала від батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (до шлюбу ОСОБА_9 ) право власності на 8/25 часток житлового будинку.
Після того як відбувся договір міни, відповідачі зналися з обліку реєстрації у будинку АДРЕСА_1 , у якому їм належало по 1/25 частки на праві власності, не виказуючи до неї ніякого інтересу, не приймаючи участі в її утриманні, поліпшенні її стану, ремонтах. 
На даний час виникла необхідність оформлення права власності на майно, однак позивач не може цього зробити у зв`язку з тим, що як їй стало відомо ОСОБА_10 померла, після її смерті спадщину ніхто не отримував, ОСОБА_2 ще у 2000 році виїхала з країни, адреса її мешкання не відома. 
З огляду на наведені обставини просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/25 частину домоволодіння після ОСОБА_2 та на 1/25 частину домоволодіння після ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 28.11.2025 постановлено відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ). Виключити з суб`єктного складу учасників справи ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ). Відкрити загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку набувальної давності на 2/25 часток житлового будинку.
02.02.2025 за вхідним номером ЕС:3518/26 від представника позивача адвоката Литвиненко Тетяни Михайлівни надійшла заява за змістом якої представник просить замінити співвідповідача на належного Запорізьку міську раду, та уточнена позовна заява з уточненим суб`єктним складом. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року у справі залучено до участі у справі у якості співвідповідача територіальну громаду в особі Запорізької міської ради.
Від відповідача Запорізької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно із яким Запорізька міська рада заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що позивач є власницею 8/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування № 698 від 15.08.2007. Також у позові зазначено, що вона безперервно та відкрито з 2007 року володіє 1/25 часткою житлового будинку, яка належить ОСОБА_2 , та 1/25 часткою, яка належала ОСОБА_12 .
З огляду на те, що з 1996 року зазначені особи у будинку не проживають, знялись з обліку реєстрації місця проживання, ОСОБА_1 вважає за можливе визнати за нею право власності на 2/25 часток будинку, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , в порядку набувальної давності. 
Відповідач вважає, що позивачем не дотримано усі умови. За набувальною давністю може набуватись право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Власниці 2/25 часток житлового будинку - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не відмовлялись від свого права власності, а позивачу завжди було відомо, кому належить це майно. Зазначене виключає таку обов`язкову умову набуття права власності як добросовісність володіння. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , користування частками будинку, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , підтримання їх в належному стані та проведення там ремонтів не створюють підстав для набуття позивачкою права власності на зазначене майно. 
Крім того, якщо буде встановлено, що спадкоємці після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні, 1/25 частка житлового будинку, що належала їй, матиме усі ознаки відумерлої спадщини, а тому за заявою Запорізькою міської ради може бути визнана судом відумерлою й передана у власність територіальної громади міста Запоріжжя.
Враховуючи викладене представник Запорізької міської ради просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на 2/25 часток житлового будинку. 
Ухвалою суду від 20 березня 2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явилась, розгляд справи проводився за участі її представника адвоката Литвиненко Т.М., яка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги на підставі доводів, викладених у заяві.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася за останнім відомим місцем реєстрації.
У судовому засіданні представник відповідача Запорізької міської ради Лях Д.А. позовні вимоги не визнала, на підставі доводів викладених у Відзиві на позовну заяву. Зазначила, що на теперішній час Запорізька міська рада не зверталася із заявою про визнання спадщини відумерлою. 
У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явилась, скерувала до суду письмові пояснення, відповідно до яких вказала, що з позовними вимогами ОСОБА_1 згодна. На підставі Договору купівлі – продажу частини житлового будинку від 15.02.2010 їй належить на праві власності 6/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Коли вона укладала Договір купівлі – продажу 6/10 часток вказаного будинку їй було відомо, що другим власником будинку є ОСОБА_1 . Дійсно житловий будинок АДРЕСА_1 складається з двох квартир з окремими входами. З 15.02.2010 вона мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , у квартирі АДРЕСА_2 мешкає ОСОБА_1 з сином. ОСОБА_2 та ОСОБА_13 вона не знає, та ніколи не бачила, прізвища сталі відомі тільки тепер. За час мешкання у будинку з 15.02.2010 по наступний час вона ніколи не бачила щоб ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , або хтось від їхнього імені мешкали або приходили до будинку та виказували ОСОБА_1 якісь претензії з приводу користування належних ним на праві власності часток у будинку. ОСОБА_1 відкрито володіє житлом, ні від кого не ховається, підтримує його технічний і естетичний стан, здійснює поточні і капітальні ремонти. 
Вислухавши учасників справи, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, беручи до уваги позицію щодо заявлених позовних вимог представника відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 04.06.1988 (а.с.15). Вказаний факт також підтверджується Актом № 323 від 01.09.2025 підтвердження фактичного проживання, відповідно до якого: за адресою АДРЕСА_1 фактично проживають позивач та її син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24).
Згідно Договору дарування від 15.08.2007 ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_5 8/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 285 кв.м. На вищезгаданій земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ. А, шл/бетонні блоки, житловою площею 61,6 кв.м., вбиральні літ. М,Е, гараж літ. Л, сараї літ. Б,Н, літня кухня літ. В, душ літ. З, паркани 3,5,6,11, водопровід 2, замощення І,ІІ, ворота 7, яма зливна 10. Право власності ОСОБА_1 також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7-8). 
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить по 1/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає  4,77 кв.м. загальної площі будинка та 2,64 кв.м. житлової площі (а.с.11-13).
Згідно документальної інформації, наданої Департаментом адміністративних послуг від 16.09.2025 інформація щодо декларування/реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в реєстрі територіальної громади м. Запоріжжя відсутня (а.с. 34).
Відповідно до документальної інформації, наданої Департаментом адміністративних послуг від 16.09.2025 інформація щодо декларування/реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстрі територіальної громади м. Запоріжжя відсутня (а.с. 35).
Згідно із документальною інформацією наданої Департаментом соціального захисту населення від 30.09.2025 – станом на 30.09.2025 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як внутрішньо переміщені особи в Єдиній інформаційній базі даних про ВПО у м. Запоріжжі не перебувають (а.с.40).
Відповідно до Актового запису про смерть № 9960 від 05.11.2005 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.42- 43).
Згідно документальної інформації наданої Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом від 20.11.2025: інформація щодо посвідчення заповіту/спадкового договору, щодо заведення спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 – відсутня (а.с.53-55). 
Відповідно до документальної інформації наданої Департаментом адміністративних послуг від 02.03.2026 – ОСОБА_7 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 21.02.1190 по 08.12.1998. Станом на 29.10.2005 інформація щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання вищезазначеної особи в реєстрі територіальної громади міста Запоріжжя відсутня. 
Згідно з Висновком про ринкову вартість нерухомого майна від 02.09.2025, величина ринкової вартості об`єкта оцінки станом на 02 вересня 2025 року вклала 934663 грн., ринкова вартість 1/25 частки об`єкта оцінки склала 37386,52 грн. (а.с. 14). 
Згідно із договором купівлі – продажу частини житлового будинку від 15.02.2010 ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_15 6/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6). 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.
Подібні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17, а також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року в справі № 462/1720/21, від 16 квітня 2025 року в справі № 461/5075/23.
У постановах від 15 листопада 2022 року в справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року в справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року в справі № 756/6953/2017, від 04 квітня 2024 року в справі № 404/4939/22, від 29 травня 2025 року в справі № 127/38548/23, Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. 
Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Враховуючи те, що на момент отримання у дар частини житлового будинку і до моменту виникнення потреби у розпорядженні своїм майном, позивач не отримувала від власників згоду на користуванням належним їм майном, відповідачі не користувалися своїм майном, не виказували що до нього будь – якого інтересу більш ніж 10 років, майно не визнано у встановленому законом порядку відумерлою спадщиною, тобто на сьогодні є нічиїм, а позивач зареєстрована та проживає у ньому з 1988 року, тобто більше тридцяти років, має у власності 8/25 часток житлового будинку з 2007, добросовісно, відкрито та безперервно володіє 2/25 частками житлового будинку, наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на 2/25 часток зазначений житлового будинку на підставі статті 344 ЦК України.
За клопотанням позивача судові витрати слід залишити за нею.
На підставі ст. 16, 328, 344 ЦК України, керуючись ст. 10, 140, 259, 263-265 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Литвиненко Т.М. до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності на 2/25 часток житлового будинку- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/25 частину домоволодіння після ОСОБА_2 та на 1/25 частину домоволодіння після ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Реквізити сторін: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП судом не встановлений, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 .
Співвідповідач: Запорізька міська рада (код ЄДРПОУ 04053915, адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 206).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактично мешкає: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений та підписаний 04 травня 2026 року.

Суддя О.О. Худіна