ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" травня 2026 р. м. Київ
Справа № 911/3987/25 
Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р., 
розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» про стягнення 36 993,55грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:
1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі – позивач, 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (далі – відповідач, ТДВ «Узинський цукровий комбінат») про стягнення 36 993,55грн, з яких: 29 919,55грн – основний борг; 7 074грн – пеня за період з 15.05.2022 по 14.11.2022.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором від 01.06.2021 №196/21 на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій в частині оплати наданих послуг в установлений договором строк (а.с.1-4).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2026: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.63-64).
Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 21.01.2026 о 17:50, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с.65-66).
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), є видом судового рішення.
В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня – 22.01.2026.
В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідач не скористався правом на подання відзиву; із заявою про поновлення встановленого законом строку для подання відзиву відповідач не звертався.
Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Граничний строк розгляду відповідної справи, визначений ч.1 ст.248 ГПК України, сплив.
Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.
01.06.2021 між 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області (далі – виконавець) та ТДВ «Узинський цукровий комбінат» (далі – замовник) укладено договір №196/21 на постійне та обов`язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об`єктів та окремих територій (далі – договір; а.с.10-13).
Предметом договору, як визначено його п.1.1, є організація та здійснення виконавцем аварійно-рятувального обслуговування об`єктів та територій замовника, що розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, м. Узин, вул. В. Симиренка 2 (далі - об`єкт), з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на об`єкті замовника надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об`єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об`єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.
В силу п.2 договору до обов`язків виконавця, зокрема, належать: забезпечення функціонування підрозділів у постійній готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення; визначення разом із замовником обсягів профілактичної роботи із запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, аварій, катастроф техногенного та природного характерів, які необхідно здійснити виконавцю на об`єкті замовника; здійснення профілактичної роботи із запобіганню виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання таким ситуаціям, виконання заходів, пов`язаних із їх ліквідацією тощо.
Згідно п.4.1 договору вартість функціонування структурних підрозділів виконавця у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення складає 59 839,05грн на рік без ПДВ, в т.ч. ПДВ 11 967,81грн, загальна вартість складає 71 806,86грн на рік.
В силу п.4.2 договору: плата за обслуговування об`єкта замовника здійснюється замовником (щорічно, щоквартально, щомісячно), шляхом перерахування коштів у формі передоплати на вказаний в договорі розрахунковий рахунок виконавця в термін до 10 банківських днів після виставлення виконавцем рахунку; після виконання робіт сторони узгоджують та підписують акт виконаних робіт, який складається протягом трьох діб після завершення надання послуг; у разі не підписання замовником акту і ненадання ним вмотивованої відмови у його підписанні протягом 5 календарних днів з часу отримання цього акту від виконавця, послуги вважаються прийнятими у повному обсязі.
Оплата за виконання аварійно-рятувальних робіт техногенного та природного характерів виконується за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів, що надаються замовнику (п.4.3 договору).
Як визначено п.3.9 договору, на замовника покладений обов`язок оплачувати, відповідно до умов договору, постійне та обов`язкове обслуговування виконавцем об`єкту замовника, у тому числі відшкодувати витрати, що пов`язані з ліквідацією надзвичайних ситуацій.
Сторони у п.5.2 договору узгодили, що: у випадку несвоєчасного виконання замовником прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за обслуговування виконавцем за цим договором замовник зобов`язаний сплатити на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання; сума заборгованості сплачується з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення; сплата пені не звільняє сторону від виконання обов`язків за даним договором.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.05.2022, але в будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків, що випливають із умов договору (п.7.1 договору).
Пунктом 7.2 сторони узгодили, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини.
Додатком до договору є розрахунок витрат за обслуговування об`єкту в загальному розмірі 71 806,86грн (а.с.14).
На підтвердження виконання зобов`язань за договором в частині надання послуг за період з червня по жовтень 2021 року, позивач надав акти виконаних умов договору, які підписані сторонами, на загальну суму 29 919,55грн, а саме від:
- 30.06.2021 №1/196 на суму 5 983,91грн за червень 2021 року (а.с.47);
- 31.07.2021 №2/196 на суму 5 983,91грн за липень 2021 року (а.с.46);
- 31.08.2021 №3/196 на суму 5 983,91грн за серпень 2021 року (а.с.45);
- 30.09.2021 №4/196 на суму 5 983,91грн за вересень 2021 року (а.с.44);
- 31.10.2021 №5/196 на суму 5 983,91грн за жовтень 2021 року (а.с.43).
Як зауважує позивач, відповідні акти оплачені відповідачем у повному обсязі.
Проте, за твердженнями позивача, ним, у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року надані відповідачу послуги за відповідним договором, на підтвердження ним складені та підписані акти виконання умов договору на загальну суму 29 919,55грн, а саме від:
- 31.12.2021 №7/196 на суму 5 983,91грн за грудень 2021 року (а.с.57);
- 31.01.2022 №8/196 на суму 5 983,91грн за січень 2022 року (а.с.58);
- 28.02.2022 №9/196 на суму 5 983,91грн за лютий 2022 року (а.с.59);
- 31.03.2022 №10/196 на суму 5 983,91грн за березень 2022 року (а.с.60);
- 30.04.2022 №11/196 на суму 5 983,91грн за квітень 2022 року (а.с.61).
Відповідно до претензії від 09.10.2025 за вих.№56.1-1107/56.1 позивач вимагав від відповідача сплатити борг за послуги у розмірі 29 919,55грн (а.с.15). 
Зазначена претензія направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправлення №R0910600028002, яке вручено 16.10.2025, що підтверджується повідомленням про вручення такого відправлення (а.с.40).
Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач стверджує про наявність у відповідача боргу у розмірі 29 919,55грн за послуги надані у період з грудня 2021 року по квітень 2022 року.
Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплати послуги за спірний період за відповідним договором та застосування відповідальності, встановленої договором за порушення відповідного зобов`язання.
Заявлені позивачем вимоги суд вважає частково обґрунтованими з наступних підстав.
Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України (норми якого діяли в період укладення договору, виникнення спірних правовідносин).
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.
Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; при цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Так, як установлено ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи зміст правовідносин, що склалися між сторонами за умовами укладеного договору, його предмет, права й обов`язки сторін за ним, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
В силу ст.902 ЦК України: виконавець повинен надати послугу особисто; у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи умови договору, відповідач мав здійснити розрахунок за надані послуги з обслуговування у строк, встановлений п.4.2 договору, - шляхом внесення переплати протягом 10 банківських днів після виставлення виконавцем рахунку. Вказаним пунктом сторони передбачили, що оплата здійснюється щорічно/щоквартально/щомісячно. Отже, фактично сторони відповідним пунктом договору визначили періодичність оплати та визначили подію з настанням якої бере початок відповідний строк – виставлення виконавцем рахунку. 
Як визначено чч.1,2 ст.613 ЦК України: кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Разом з тим, не отримання рахунку не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання або його відстрочення, оскільки його направлення не є такою дією, не виконання якої позивачем унеможливлює виконання відповідачем зобов`язання з оплати.
В силу ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи умови, на яких укладено договір за взаємною згодою сторін, розрахунок за послуги за договором мав здійснюватись з дотримання його умов, у т.ч. п.4.2, - протягом 10 банківських днів з дня виставлення позивачем відповідачу рахунку.
Отже, фактично сторони, укладаючи договір та визначаючи на свій розсуд його умови, що не суперечать чинному законодавству, передбачили виконання, зокрема, позивачем певних дій – виставлення рахунку відповідачу для оплати, однак, не вчинення відповідної дії не унеможливлює здійснення відповідачем оплати, однак, не дозволяє суду зробити висновок про те, що зобов`язання з оплати є простроченим відповідачем до моменту виставлення відповідного рахунку позивачем відповідачу та закінчення строку тривалістю у 10 банківських днів з відповідного моменту.
Позивач не надав доказів виставлення та надсилання у спірний період відповідних рахунків, з моменту отримання яких у відповідача настав би обов`язок здійснити переплату за послуги з обслуговування у строк, встановлений п.4.2 договору.
Поряд з цим, оскільки позивач у даній справі вимагає оплати послуг вже після фактичного надання таких послуг, враховуючи, що заявлені вимоги про надання послуг у 2022 році, суд вважає за необхідне дослідити факт надання таких послуг. Так, не зважаючи на встановлення договором обов`язку здійснювати передплату таких послуг, обов`язок з остаточної оплати за послуги виникає у випадку фактичного їх надання, тобто виконання господарської операції; не надання відповідних послуг може бути підставою для вимоги про повернення передплати таких послуг. 
Верховний Суду у постанові від 19.09.2022 у справі №910/12780/21 дійшов висновку про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку. Отже, документами, які підтверджують виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачу, а також виникнення у відповідача зобов`язання з їх оплати, є акти надання послуг, які є первинними бухгалтерськими документами в розумінні вказаних положень законодавства та засвідчують факт здійснення сторонами господарських операцій і містять інформацію про вартість послуг. Таким чином, виходячи зі змісту положень ст.ст.509, 901, 903 ЦК України, обов`язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання, а не з факту оформлення передачі послуг актом надання послуг.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 виснувала, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.
Пунктами 1-3 ч. 1 ст.237 ГПК України установлено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Наявність чи відсутність обставин (фактів), якими сторони обґрунтовують свої вимоги або заперечують проти таких вимог встановлюються судом на підставі доказів, подання яких є обов`язком сторони, яка посилається на відповідні обставини.
Так, відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, що установлено ч.1 ст.13 ГПК України. Так, в силу ч.ч.3, 4 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторонами п.4.2 договору узгоджено, що факт надання послуг підтверджується підписанням акту виконання робіт. Разом з тим, послуги вважаються прийнятими й у тому разі, коли такий акт підписаний лише виконавцем – позивачем. Так, у випадку, якщо акт вручений/направлений відповідачу, який у строк, встановлений договором, не підписав його та не надав вмотивованої відмови від його підписання протягом 5 календарних днів з дня його отримання, послуги вважаються прийнятими в силу п.4.2 договору.
Позивач не надав доказів направлення/вручення відповідачу до подання позовної заяви, долучених до позовної заяви, актів виконання умов договору від: 31.12.2021 №7/196, 31.01.2022 №8/196, 28.02.2022 №9/196, 31.03.2022 №10/196, 30.04.2022 №11/196.
Проте, попри відсутність доказів вручення/направлення таких актів до подання позовної заяви, такі документи фактично направлені позивачем відповідачу разом із заявою про усунення недоліків від 12.01.2026, що підтверджується квитанцією №5593090 про доставку 09.01.2026 документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.62).
Після отримання таких документів, відповідач жодних заперечень щодо факту надання таких послуг або їх якості не висловив, відзив на заявлений позов не подав, у якому міг би заперечити факт надання таких послуг, на адресу позивача зауважень не направляв, що свідчить про те, що відповідні послуги, в силу п.4.2 договору, прийнятими у повному обсязі після спливу 5 днів з дня отримання – 09.01.2026, тобто з 14.01.2026.
Отже, зважаючи на встановленні судом обставини та подані докази, що оцінені як кожен окремо так і в їх сукупності, приймаючи до уваги відсутність доказів направлення вручення рахунків та актів виконання умов договору відповідачу за послуги, що надані за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року, до подання відповідного позову, однак, враховуючи їх отримання відповідачем та не висловлення зауважень щодо наданих послуг у встановлений договором строк, відсутні підстави вважати, що у відповідача не має обов`язку оплатити такі послуги.
Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих послуг, які мали оплачуватись на умовах передплати, навіть після отримання актів, складених за фактом надання таких послуг, отримавши вимогу про їх оплату, якою можна вважати претензію, направлену позивачем, що вручена відповідачу 16.10.2025, відсутні підстави вважати, що строк оплати відповідних послуг не настав лише за фактом відсутності доказів направлення рахунків на здійснення передплати таких послуг до звернення до суду з позовом.
Частиною 1 ст.612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За таких обставин, заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача 29 919,55грн основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 7 074грн пені за період з 15.05.2022 по 14.11.2022.
Заявлені у відповідній частині вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
В силу ч.1 ст.216, ч.1 ст.218 ГК України (норми якого підлягають застосуванню до відносин сторін, оскільки діяли на момент виникнення спірних правовідносин та укладення договору, а також у момент порушення строку оплати) підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК України).
Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Як установлено п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зокрема сплата неустойки.
Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як визначено ч.2 ст.343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, підставою для застосування до відповідача такого виду відповідальності як пеня є встановлення факту порушення відповідачем грошового зобов`язання. Проте, враховуючи, що суд не встановив фактів направлення/вручення відповідачу рахунків для оплати до звернення з позовом до суду, з моменту виставлення яких мав би розпочатись встановлений договором строк для їх оплати, не можна вважати простроченим грошове зобов`язання з оплати послуг спірного періоду у період, за який нарахована пеня – 15.05.2022 по 14.11.2022. 
Враховуючи зазначене, відсутні підстави для стягнення пені у розмірі 7 074грн, яка нарахована за період з 15.05.2022 по 14.11.2022, тому у задоволенні відповідних вимог суд відмовляє. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір понад встановлений розмір, оскільки не взяв до уваги те, що, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Фактично з поданої позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2422,40грн (36 993,55:100*1,5
Між тим, в силу ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у визначених відповідною нормою випадках. 
Клопотань про повернення частини сплаченого судового збору позивач до прийняття рішення у справі не подавав. 
Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 2422,40грн, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1 959,18грн – пропорційно розміру задоволених позовних вимог /29 919,55*2 422,4: 36 993,55/.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (ідентифікаційний код 00372536, 09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. В. Симиренка, буд. 2) на користь 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (ідентифікаційний код 38452230, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, буд. 21А) 29 919,55грн – основного, а також 1 959,18грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.
3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 7 074грн - пені. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова