УХВАЛА
15 червня 2026 року
м. Київ

справа № 183/2529/25 
провадження № 61-7836ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,
розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Соколівські Надра» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року за заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Соколівські Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу транспортних засобів,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом до товариства 
з обмеженою відповідальністю «Соколівські Надра» (далі - ТОВ «Соколівські Надра»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу транспортних засобів.

У грудні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що 31 жовтня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Соколівські Надра» укладений кредитний договір № 34086384-КД-1, за умовами якого ТОВ «Соколівські Надра» отримав кредитні кошти в сумі 5 175 000,04 грн 
із терміном поверненням 30 жовтня 2024 року.

Протягом періоду з лютого (тіло кредиту) та жовтня (відсотки за кредитом) 
2022 року по січень 2025 року ТОВ «Соколівські Надра» не здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором 34086384-КД-1, що стало підставою для звернення Банку із позовом до Господарського суду Луганської області.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 26 травня 2025 року у справі № 913/80/25, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20 серпня 2025 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Соколівські Надра» та ОСОБА_4 про стягнення 4 298 392,48 грн задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Соколівські Надра» та ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитом у сумі 3 196 537,51 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 1 100 700,67 грн.

Вісім із десяти транспортних засобів було перереєстровано на ОСОБА_1 , яка 
є дружиною ОСОБА_4 , який є не тільки поручителем за кредитним договором, а й засновником ТОВ «Соколівські Надра».

Враховуючи викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортні засоби:
- марки «KAWASAKI», модель VULCAN S, 2020 року випуску, 
VIN: НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «FIAT», модель NUOVO DOBLO, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA A7, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA A7, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_3 ;
- марки ЗАЗ, модель SENS, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_6 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «AUDI», модель A3, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «RENAULT», модель MASTER, 2018 року випуску, VIN: НОМЕР_8 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_9 , зареєстрований за ОСОБА_2 ;
- марки «RENAULT», модель LOGAN, 2020 року випуску, VIN: НОМЕР_10 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 29 грудня 2025 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Соколівські Надра», ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу транспортних засобів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів належності транспортних засобів на праві приватної власності відповідачам рухомого майна.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року про відмову у забезпеченні позову скасовано.
Заяву АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на транспортні засоби:
- марки «KAWASAKI», модель VULCAN S, 2020 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «FIAT», модель NUOVO DOBLO, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA A7, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA A7, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «SKODA», модель OCTAVIA, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_3 ;
- марки ЗАЗ, модель SENS, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_6 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «AUDI», модель A3, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_7 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
- марки «RENAULT», модель MASTER, 2018 року випуску, VIN: НОМЕР_8 , зареєстрований за ОСОБА_1 ;
-марки «SKODA», модель OCTAVIA, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_9 , зареєстрований за ОСОБА_2 ;
- марки «RENAULT», модель LOGAN, 2020 року випуску, VIN: НОМЕР_10 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з наданої інформації Головного Сервісного центру МВС встановлено, що спірні автомобілі були зареєстровані за відповідачами у період із 13 лютого 2024 року по 20 лютого 2024 року, що підтверджує доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що після утворення простроченої заборгованості ТОВ «Соколівські Надра» відчужило спірні авто.

11 червня 2026 року представник ТОВ «Соколівські Надра» - адвокат Биченко А. О. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року (надійшла до суду 12 червня 2026 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
У касаційній скарзі вказує на те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню 
у зв`язку з істотним порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, неправильним застосуванням статей 77, 78, 80, 89, 149, 150, 263, 367 ЦПК України та невідповідністю висновків суду апеляційної інстанції встановленим обставинам справи.
Посилається на те, що відповідь Головного сервісного центру МВС про історію перереєстрації транспортних засобів від 10 січня 2025 року не підтверджує факту перебування транспортних засобів у власності відповідачів саме станом на дату подання заяви 15 грудня 2025 року про забезпечення позову, оскільки не містить відомостей про актуальний стан реєстрації транспортних засобів на відповідну дату.
Крім того, зазначає, що апеляційний суд у порушення норм матеріального та процесуального права фактично надав оцінку обставинам, які становлять предмет розгляду справи по суті.
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити 
з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві 
і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати 
в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться 
у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів 
з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом 
у залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову 
у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не 
є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду 
від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду 
в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що 31 жовтня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Соколівські Надра» укладений кредитний договір 
№ 34086384-КД-1, за умовами якого товариство отримало кредитні кошти в сумі 5 175 000,04 грн із терміном поверненням 30 жовтня 2024 року.

Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки 
від 31 жовтня 2019 № 34086384-ДП-1, що укладений між АТ КБ «ПриватБанк», як кредитором, та ОСОБА_4 , як поручителем, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Соколівські Надра» зобов`язань за кредитним договором від 31 жовтня 2019 року № 34086384- КД-1 
з невідновлювальної кредитної лінії на суму 5 175 000,04 грн із терміном дії 
до 30 жовтня 2024 року.

Протягом періоду з лютого (тіло кредиту) та жовтня (відсотки за кредитом) 
2022 року по січень 2025 року ТОВ «Соколівські Надра» не здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором 34086384-КД-1, що стало підставою для звернення Банку із позовом до Господарського суду Луганської області.

Після утворення простроченої заборгованості за кредитним договором у період 
з 15 лютого 2024 року по 20 лютого 2024 року товариством було відчужено на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 десять транспортних засобів, належних товариству на праві власності, на які могло бути звернуто стягнення при виконанні рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вісім з десяти транспортних засобів було перереєстровано на ОСОБА_1 , яка 
є дружиною ОСОБА_4 , який є не тільки поручителем за кредитним договором, а й засновником ТОВ «Соколівські Надра».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи наявна відповідь Головного сервісного Центру МВС, яка була долучена до заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги у якій зазначено, що відповідно до обліків Єдиного державного реєстру МВС, станом на 10 січня 2025 року, надано інформацію про нових власників, та підстави перереєстрації транспортних засобів, які раніше належали ТОВ «Соколівські Надра», а саме:
1. Марки KAWASAKI, модель VULCAN S, 2020 року випуску, VIN: НОМЕР_1 : 
1.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 06 серпня 2021 року; 
1.2 Перереєстрований 15 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1249 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 1249/2024/4321726, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 1249.
2. Марки FIAT, модель NUOVO DOBLO, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_2 :
2.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 20 жовтня 2017 року;
2.2 Перереєстрований 13 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1241, у зв`язку з втратою свідоцтва про реєстрацію, без заміни власника;
2.3 Перереєстрований 20 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1242 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 1242/2024/4330557, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 1242.
3.Марки SKODA, модель OCTAVIA A7, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_3 :
3.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 14 червня 2017 року;
3.2 Перереєстрований 16 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1241 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 1241/2024/4323796, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 1241.
4. Марки SKODA, модель OCTAVIA A7, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_4 :
4.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 01 вересня 2017 року.
4.2 Перереєстрований 16 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 2348 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 2348/2024/3424827, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 2348.
5. Марки SKODA, модель OCTAVIA, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_5 :
5.1 Зареєстрований за ТОВ «СОКОЛІВСЬКІ НАДРА» від 30.06.2017;
5.2 Перереєстрований 20 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1242 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 1242/2024/4330295, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 1242.
6. Марки ЗАЗ, модель SENS, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_6 :
6.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 19 липня 2018 року;
6.2 Перереєстрований 20 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1242 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 1242/2024/4330801, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 1242.
7. Марки AUDI, модель A3, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_7 :
7.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 09 серпня 2017 року;
7.2 Перереєстрований 16 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 2348 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 2348/2024/4325762, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 2348.
8. Марки RENAULT, модель MASTER, 2018 року випуску, VIN: НОМЕР_11 :
8.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 09 січня 2020 року;
8.2 Перереєстрований 16 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 2348 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 2348/2024/4325367, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 2348.
9. Марки SKODA, модель OCTAVIA, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_9 :
9.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 28 січня 2020 року;
9.2 Перереєстрований 17 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 1242 на ОСОБА_2 , за договором купівлі-продажу № 1242/2024/4328320, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 1242.
10. Марки RENAULT, модель LOGAN, 2020 року випуску, VIN: НОМЕР_10 :
10.1 Зареєстрований за ТОВ «Соколівські Надра» від 12 листопада 2020 року;
10.2 Перереєстрований 16 лютого 2024 року у ТСЦ МВС № 2348 на ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу № 2348/2024/4325962, укладеним у присутності адміністратора ТСЦ МВС № 2348.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, оскільки як було зазначено у позові, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 31 жовтня 2019 року було укладено договори застави спецтехніки, яка знаходиться за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Покровське, вулиця Калініна, 24А, тобто на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані російською федерацією, згідно затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції переліку тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року, тобто на даний час відсутній доступ до заставного майна, яке б забезпечувало виконання вимог кредитного договору від 31 жовтня 2019 року або відповідного рішення суду про стягнення заборгованості, а доказів того, що спецтехніка була евакуйована товариством або поручителем, матеріали справи не містять.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що накладення арешту на спірні автомобілі, які були відчужені товариством на користь відповідачів, буде забезпечувати виконання рішення у випадку задоволення даного позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та позову про стягнення кредитної заборгованості.
Враховуючи предмет позову, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви та наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на відчужені автомобілі.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову 
і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі нових спорів. 
Відповідно до вимог абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що забезпечення позову не позбавляє права власності на майно, а є лише тимчасовим заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства 
з обмеженою відповідальністю «Соколівські Надра» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року за заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства 
з обмеженою відповідальністю «Соколівські Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу транспортних засобів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк