Справа № 462/1665/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

04 травня 2026 року м.Львів 
Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплат,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 42182,47 грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 72449,26 грн, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 02 липня 2001 року перебувала у трудових відносинах з Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування та 22 березня 2022 року звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач не виплатив їй заборгованість із заробітної плати, у зв`язку із чим судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова № 462/7293/21 від 27 жовтня 2021 року з підприємства на її користь була стягнута заборгованість із заробітної плати розмірі 65533,09 грн. Також, посвідченням № 148 від 30 червня 2021 року на примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто з підприємства на її користь позивача заборгованість із заробітної плати за 2020-2021 роки у повному розмірі 45465,26 грн та посвідченням № 45 від 03 травня 2022 року на примусове виконання рішення вказаної Комісії з підприємства на її користь стягнуто заборгованість із заробітної плати за вересень - грудень 2021 року, січень – березень 2022 року у повному розмірі 43046,71 грн. На підставі вищевказаних посвідчень було видано виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження. 27 листопада 2025 року та 28 листопада 2025 року вказана заборгованість була погашена. Оскільки при звільненні відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з ним на підставі статті 117 КЗпП України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», просить позов задовольнити.
04 березня 2026 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі відкрито провадження, вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.
Відповідач КП Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» належним чином повідомлялося судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. 
Згідно з вимогами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі частини 8 статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вимоги статей 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02 липня 2001 року перебувала у трудових відносинах з Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування? зокрема, з 10 січня 2019 року позивачка була переведена на посаду майстра з ЕМВ, з 21 січня 2022 переведена товарознавцем енерго-механічного відділу та 22 березня 2022 року звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 /а.с.30-34/.
Згідно з довідкою про заборгованість № 69 від 12 квітня 2022 року Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування заборгувало ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 108579,80 грн за період роботи з березня 2020 року по березень 2022 року /а.с.42/.
Судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова № 462/7293/21 від 27 жовтня 2021 року з підприємства на користь позивачки стягнуто заборгованість із заробітної плати розмірі 65533,09 грн /а.с.43/.
Посвідченням № 148 від 30 червня 2021 року на примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування стягнуто з підприємства на користь позивачки заборгованість із заробітної плати за 2020-2021 роки у повному розмірі 45465,26 грн /а.с.48/.
Посвідченням № 45 від 03 травня 2022 року на примусове виконання рішення Комісії по трудових спорах Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування з підприємства на користь позивачки стягнуто заборгованість із заробітної плати за вересень - грудень 2021 року, січень – березень 2022 року у повному розмірі 43046,71 грн /а.с.52/.
Постановами Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції від 03 грудня 2021 року, 17 вересня 2021 та від 29 червня 2022 року відкрито виконавчі провадження ВП № 67762802, ВП № 66874898 та ВП № 69311091 /а.с. 46,49,53/.
Ухвалою Львівської міської ради № 2885 від 02 березня 2023 року «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність Львівської міської територіальної громади цілісного майнового комплексу» надано згоду на прийняття з державної власності у комунальну власність Львівської міської територіальної громади цілісного майнового комплексу Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, у тому числі нерухоме майно, після його реорганізації шляхом перетворення у державне комерційне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування».
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2025 року № 378-р «Про передачу цілісного майнового комплексу державного комерційного підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» у власність Львівської міської територіальної громади» вирішено передати цілісний майновий комплекс державного комерційного підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» (код згідно з ЄДРПОУ 03187714), що розміщений на земельних ділянках площею 0,1512 гектара, 0,1914 гектара, 0,5548 гектара, 0,56 гектара, 1,6715 гектара (кадастрові номери 4610136300:06:020:0132, 2610100000:08:003:0063, 2110400000:01:006:0649, 0710100000:33:015:0128 і 4610136300:06:020:0131), у власність Львівської міської територіальної громади.
Ухвалою Львівської міської ради № 6355 від 12.06.2025 «Про реорганізацію ДКП «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» вирішено припинити державне комерційне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» (код ЄДРПОУ 03187714) шляхом перетворення у комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування».
З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 убачається, що 27 листопада 2025 року та 28 листопада 2025 позивачу трьома платежами зараховано кошти від комерційного підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» у сумі 20067,83 грн, 45465,26 грн та 43046,71 грн відповідно /а.с.36/.
З постанов Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2025 року та від 05 грудня 2025 року вбачається, що ВП № 67762802, ВП № 66874898 та ВП № 69311091 закінчені у зв`язку із повним виконанням виконавчих документів /а.с. 47,50,54/.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України у редакції, чинній на час звільнення позивача, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Також станом на час звільнення позивача діяли положення ст. 117 КЗпП України, відповідно до яких в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас, Законом № 2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесено зміни у статтю 117 КЗпП України та викладено у редакції, згідно із якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25) вказано, що проаналізувавши наведені норми трудового законодавства та рішення Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19 липня 2022 року слід застосовувати положення статті 117 КЗпП України у новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями. Тобто, якщо працівника звільнено з роботи 02 серпня 2021 року, проте повного розрахунку станом на день набрання чинності Законом № 2352-ІХ із ним не проведено, то суми, передбачені статтею 117 КЗпП України, йому слід нараховувати в такому порядку: з 03 серпня 2021 року по 18 липня 2022 року без обмеження строку шістьма місяцями, оскільки попередня редакція наведеної норми не містила відповідних обмежень; з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності) або до дня остаточного розрахунку, якщо він здійснений раніше спливу наведених шести місяців (п. 44, 45).
За наведеного, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного розрахунку за період з 04 лютого 2022 року по 19 січня 2023 2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності), що складає 241 робочих дні. 
У абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 вказано, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно із довідкою про доходи ОСОБА_1 № 69, виданою 12 квітня 2022 року Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування, 2 останніми календарними місяцями роботи позивача були за року січень та лютий 2022 року, впродовж яких їй нараховано: за січень 2022 року – 3786,95 грн, а за лютий 2022 року – 4084,50 грн, а всього відпрацьовано у цей час 39 календарний день. Отже середньоденна заробітна плата позивачки становить 201,83 грн (3786,95 грн + 4084,50 грн) : 39 календарні дні).
Отже, позивачка просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вищезазначений період у розмірі 42182,47 грн (201,83 грн х 209 робочих дні).
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25) вказала, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (п.105, 106).
З огляду на наведене, взявши до уваги висновки Великої палати Верховного суду викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, вищезазначені зміни в трудовому законодавстві, врахувавши розмір заборгованості зі заробітної плати на суму 108579,80 грн, принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що відповідач є комунальним підприємством, яке спеціалізується на виготовлені інвалідних колясок, що свідчить про актуальність та пріоритетність його діяльності, як у воєнний час, так і після завершення війни, проте це не виключає відповідальність відповідача за своєчасну виплату заробітку, суд вважає доцільним стягнути розмір середнього заробітку в сумі 20000,00 грн, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які понесла позивачка через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.
Щодо вимоги про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплат, то суд прийшов до наступних висновків.
Так, положенням статті 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
У статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
У пункті 2.2 Рішення від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
У рішенні Верховного Суду від 11 квітня 2025 року при розгляді зразкової справи № 280/8933/24 /адміністративне провадження № Пз/990/14/24/ для запровадження сталої судової практики вказано, що виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 зауважено, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. 
Також, у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) Верховний Суд зазначив, що виходячи із зазначеного, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 18 липня 2023 року у справі № 200/10663/21 та від 18 грудня 2024 року у справі № 755/15005/23 (провадження № 61-5716св24).
Також Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на необхідності стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме по час ліквідації заборгованості, не залежно від того, чи був звільнений працівник чи ні. 
Зокрема, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18), що суд першої інстанції виходив з того, що проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати після звільнення позивача та припинення трудових відносин законодавством не передбачено, а порушення прав працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів підлягає захисту в інший спосіб – у порядку, встановленому статтею 117 КЗпП України. При цьому апеляційний суд зазначив, що має місце порушення встановлених строків виплати заробітної плати при звільненні, а також про те, що робітнику надається право на компенсацію, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яка вже була закладена в заробітну плату, стягнуту судовим наказом у 2010 році. Позивач звернулася до суду через шість років, а право на компенсацію, що входить у структуру заробітної плати підлягає захисту в інший спосіб. Зазначені висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на законі, оскільки Законом та Порядком передбачено, що компенсація втрати частини заробітної плати проводиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток, до ліквідації заборгованості із заробітної плати.
Аналогічний висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 18.12.2024 року у справі № 755/15005/23 (провадження № 61-5716 св24) та від 10.02.2026 року у справі № 466/10593/19 (провадження 61-9330св24).
Отже, оскільки основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), а кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати заробітної плати за період з часу виникнення заборгованості та по 27 листопада 2025 року та 28 листопада 2022 року відповідно.
Статтею 3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
У пункті 4 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Так, з довідки про заборгованість № 69 від 12 квітня 2022 року, виданої Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування, вбачається, що у період з березня 2000 року по березень 2022 року перед ОСОБА_1 виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму 108579,80 грн, зокрема: березень 2000 року – 7646,59 грн, квітень 2020 року – 2413,58 грн, травень 2020 року – 1191,70 грн, червень 2020 року – 8364,89 грн, липень 2020 року – 15540,60 грн, квітень 2021 року – 5181,23 грн, травень 2021 року – 5126,67 грн, червень 2021 року – 3823,91 грн, липень 2021 року – 6816,15 грн, серпень 2021 року – 9427,77 грн, вересень 2021 року – 2248,65 грн, жовтень 2021 року – 3427,54 грн, листопад 2021 року – 2981,21 грн, грудень 2021 року – 2316,02 грн, січень 2022 року – 3010,63 грн, лютий 2022 рік – 3247,17 грн, березень 2022 року – 25815,49 грн.
Також індекси інфляції в Україні складали: квітень 2020 року- 100,80; травень 2020 року -100,3; червень 2020 року – 100,20; липень 2020 - 99,4; серпень 2020 року – 99,8; вересень 2020 року – 100,5; жовтень 2020 року – 101,0; листопад 2020 року – 101,3; грудень 2020 року - 100,9; січень 2021 року - 101,3; лютий 2021 року- 101,0; березень 2021 року -101,7; квітень 2021 року – 100,7, травень 2021 року – 101,3, червень 2021 року – 100,2, липень 2021 року – 100,1, серпень 2021 року – 99,8, вересень 2021 року - 101,2, жовтень 2021 року – 100,9, листопад 2021 року-100,8; грудень 2021 року – 100,6, січень 2022 року - 101,3; лютий 2022 року- 101,6; березень 2022 року - 104,5; квітень 2022 року – 103,1, травень 2022 року – 102,7, червень 2022 року – 103,1, липень 2022 року – 100,7, серпень 2022 року – 101,1; вересень 2022 року - 101,9; жовтень 2022 року – 102,5, листопад 2022 року-100,7; грудень 2022 року - 100,7; січень 2023 року - 100,8; лютий 2023 року- 100,7; березень 2023 року - 101,5; квітень 2023 року – 100,2, травень 2023 року – 100,5; червень 2023 року – 100,8; липень 2023 року – 99,4; серпень 2023 року – 98,6; вересень 2023 року - 100,5; жовтень 2023 року – 100,8, листопад 2023 року- 100,5; грудень 2023 року - 100,7; січень 2024 року - 100,4; лютий 2024 року- 100,3; березень 2024 року - 100,5; квітень 2024 року – 100,2, травень 2024 року – 100,6; червень 2024 року – 102,2; липень 2024 року – 100,0; серпень 2024 року – 100,6; вересень 2024 року - 101,5; жовтень 2024 року – 101,8, листопад 2024 року- 101,9; грудень 2024 року - 101,4; січень 2025 року - 101,2; лютий 2025 року- 100,8; березень 2025 року - 101,5; квітень 2025 року – 100,7; травень 2025 року – 101,3; червень 2025 року – 100,8; липень 2025 року – 99,8; серпень 2025 року – 99,8; вересень 2025 року - 100,3; жовтень 2025 року – 100,9, листопад 2025 року- 100,4.
Беручи до уваги наведені обставини, із урахуванням положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та роз`яснень, що надані у ньому, суд вважає за можливе провести наступний розрахунок компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати: 
заробітна плата за березень 2000 року –7646,59 грн; період нарахування компенсації – квітень 2020 року по жовтень 2025 року: 7646,59 грн x 83,4:100= 6377,25 грн;
заробітна плата за квітень 2020 року–2413,58 грн; період нарахування компенсації – травень 2020 – жовтень 2025 року: 2413,58 грн x 81,9 :100 = 1976,72 грн;
заробітна плата за травень 2020 року – 1191,70 грн; період нарахування компенсації – червень 2020 – жовтень 2025 року: 1191,70 грн x 81,4:100 = 970,04 грн;
заробітна плата за червень 2020 року – 8364,89 грн; період нарахування компенсації – липень 2020 – жовтень 2025 року: 8364,89 грн x 81 :100 = 6775,56 грн;
заробітна плата за липень 2020 року –15540,60 грн; період нарахування компенсації – серпень 2020 – жовтень 2025 року: 15540,60 грн x 82,1:100 = 12758,83 грн;
заробітна плата за квітень 2021 року –5181,23 грн, період нарахування компенсації – травень 2021 – жовтень 2025 року: 5181,23 грн x 67,9:100 = 3502,51 грн;
заробітна плата за травень 2021 року – 5126,67 грн, період нарахування компенсації – червень 2021 – жовтень 2025 року: 5126,67 грн x 65,7:100 = 3368,22 грн;
заробітна плата за червень 2021 року –3823,91 грн, період нарахування компенсації – липень 2021 – жовтень 2025 року: 3823,91 грн x 65,4:100 = 2500,83 грн;
заробітна плата за липень 2021 року – 6816,15 грн, період нарахування компенсації – серпень 2021 – жовтень 2025 року: 6816,15 грн x 65,2:100 = 4444,13 грн;
заробітна плата за серпень 2021 року – 9427,77 грн, період нарахування компенсації – вересень 2021 – жовтень 2025 року: 9427,77 грн x 65,5:100 = 6146,90 грн;
заробітна плата за вересень 2021 року –2248,65 грн, період нарахування компенсації – жовтень 2021 – жовтень 2025 року: 2248,65 грн x 63,6:100 = 1430,14 грн;
заробітна плата за жовтень 2021 року –3427,54 грн, період нарахування компенсації – листопад 2021 – жовтень 2025 року: 3427,54 грн x 62,1 :100 = 2128,50 грн;
заробітна плата за листопад 2021 року –2981,21 грн, період нарахування компенсації – грудень 2021 – жовтень 2025 року: 2981,21 грн x 60,8:100 = 1812,57 грн;
заробітна плата за грудень 2021 року –2316,02 грн, період нарахування компенсації – січень 2022 – жовтень 2025 року: 2316,02 грн x 59,9:100 = 1387,30 грн;
заробітна плата за січень 2022 року – 3010,63 грн, період нарахування компенсації – лютий 2022 – жовтень 2025 року: 3010,63 грн x 57,8:100 = 2187,04 грн;
заробітна плата за лютий 2022 року – 3247,17 грн, період нарахування компенсації – лютий 2022 – жовтень 2025 року: 3247,17 грн x 55,3 :100 = 1795,68 грн;
заробітна плата за березень 2022 року –25815,49 грн, період нарахування компенсації – лютий 2022 – жовтень 2025 року: 25815,49 грн x 48,6:100 = 12546,32 грн.
Таким чином загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати заробітної плати позивачу за період з часу виникнення заборгованості та по 27 листопада 2022 року та 28 листопада 2022 року становить 71661,64 грн і вказану суму також слід стягнути із відповідача.
Висновки суду у справі.
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 20000,00 грн середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні та 71661,64 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, а всього 91661,64 грн.
При цьому, суд враховує, що у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 1331,20 грн судового збору згідно з квитанцією від 23 лютого 2026 року /а.с.23/.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 80%, тобто на суму 1064,96 грн.
Щодо вимог про стягнення 5000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, то суд приходить до наступних висновків.
У матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги № 7 від 15 січня 2026 року, укладеного між позивачкою та адвокатським бюро «Віталія Репака», копія рахунку АО «Віталія Репака», № 1 від 05 лютого 2026 року на суму 5000,00 грн та акт прийому-передачі наданих правових послуг від 06 лютого 2026 року.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши матеріали справи, а також додані до справи договір про надання правової допомоги, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для справи, суд дійшов висновку, що 4000 грн. є співмірними із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
На підставі наведеного та керуючись статтями 81,89,141,263-265,280-284 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплат– задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 20000 гривень 00 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 71661 гривень 64 коп. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України при виплаті, всього стягнути – 91881 (дев`яносто одна тисяча вісімсот вісімдесят одна) гривень 64 коп.
В решті вимог позову відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1064 гривень 96 коп. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» (ЄДРПОУ 03187714, місцезнаходження: 79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10).

Суддя: 
Оригінал рішення.