Справа № 303/3156/24 
Провадження №: 2/752/442/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся через засоби електронного зв`язку до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі по тексту - АТ «Сенс Банк»») про захист прав споживачів.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є клієнтом АТ «Сенс Банк» і йому було оформлено кредитні картки World Debit Mastercard і встановлено поточні банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Зважаючи на те, що у нього відсутні кредитні договори і супутні документи до них, а саме кредитні договори за вказаними рахунками, а також детальні розрахунки заборгованості по ним, 15.01.2024 року він звернувся до відповідача із запитом для надання інформації щодо договірних правовідносин між ним та банком. Однак, 19.01.2024 року надійшла відповідь АТ «Сенс Банк», згідно якої в наданні вказаних документів було відмовлено. 
Стосовно виникнення договірних правовідносин між ним та банком, а саме кредитних договорів за вказаними рахунками, позивач зазначив, що як позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати платежів, які вимагає банк за період з 01.11.2022 року по 01.22.2022. На думку позивача, за відсутності письмової форми договору відповідно до ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір є нікчемним, що тягне за собою наслідки, передбачені ст.216 ЦК України.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив застосувати наслідки нікчемності до кредитних договорів за рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , укладених між ним та АТ «Сенс «Банк», зобов`язати відповідача вчинити перерахунок заборгованості за вказаними кредитними договорами з моменту порушення прав позичальника шляхом реституції, а також стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу. 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2024 року справу передано до Голосіївського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2024 для розгляду цивільної справи №303/3156/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов.
Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 30.05.2024 року витребувано у АТ «Сенс Банк» документи, що становлять банківську таємницю.
Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень щодо суті спору, а також заява про проведення розгляду справи з повідомленням учасників справи від відповідача на адресу суду не надходило, хоча відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи в суді, в тому числі і шляхом доставлення вказаних ухвал суду до електронного кабінету відповідача у системі «Електронний суд».
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною восьмою статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, то суд на підставі частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26.02.2015 ОСОБА_1 була підписана оферта та Анкета - заява АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630256368, згідно умов якої позивачу як позичальнику була відкрита кредитна лінія у розмірі 75 000,00 гривень із процентною ставкою у розмірі 40,00 % річних та відкрито рахунок № НОМЕР_3 (на даний час - № НОМЕР_2 ).
Крім того, 25.07.2017 ОСОБА_1 була підписана оферта та Анкета - Заява АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630694671, згідно умов якої позивачу як позичальнику була відкрита кредитна лінія у розмірі 200 000,00 гривень із процентною ставкою у розмірі 35,99 % річних та відкрито рахунок № НОМЕР_4 (на даний час - № НОМЕР_1 ).
Вказані вище обставини, щодо укладення позивачем кредитних договорів були встановленні судом на підставі копій договорів, наданих відповідачем на виконання ухвали про витребування доказів.
З наданих відповідачем банківських виписок за вказаними рахунками, а також розрахунків заборгованості за вказаними кредитними договорами вбачається активне використання позивачем кредитних коштів та їх часткове повернення, наслідком чого стало виникнення заборгованості. 
Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.
Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.
Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов`язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду.
Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Зі спірного кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні.
Належних та допустимих доказів того, що сторонами в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.
Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору відповідач надав позичальнику цільовий кредит: поточні потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.
Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.
Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним
В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З наявних у справі доказів вбачається, що позивачем було акцептовано оферти банку на укладення кредитних договорів, за умовами яких було відкрито рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що підтверджується копіями відповідних заяв разом з паспортами споживчого кредиту та іншими додатками до них, що містять власноручний підпис позивача і даний факт самим позивачем належним чином не спростовано. 
Крім того, позивач у поданому позові сам безпосередньо вказав на факт укладення зазначених кредитних договорів, оскільки просив суд застосувати наслідки нікчемності договорів, а також застосувати реституцію.
Посилання позивача у позові на те, що за його запитом йому не було надано кредитні договори, що свідчить про їх відсутність у письмовому вигляді, судом відхиляється, оскільки, як вбачається з відповіді АТ «Сенс Банк» від 19.01.2024 року представнику позивача - адвокату Цимбал А.А. було відмовлено у наданні документів, що становлять банківську таємницю, оскільки доданий до запиту дозвіл клієнта на розголошення інформації, що становить банківську таємницю, підписаний удосконаленим електронним підписом з кваліфікованим сертифікатом, що неможливо згідно чинного законодавства. Виходячи зі змісту цієї відповіді як сам позивач, так і його представник мали достатньо можливостей для повторного звернення до банку за отриманням документів при дотриманні положень чинного законодавства. 
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що не знайшли підтвердження ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог.
Отже, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові, а також фактично позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. 
Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Своїми правами, визначеними ст.ст. 43, 84 ЦПК України, позивач не скористався.
За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова