УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 червня 2026 року
м. Київ
справа № 333/2991/26
провадження № 51-2312 впс 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження (справа № 332/2991/26) за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України (далі - КК), з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, 
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про направлення кримінального провадження (справа № 332/2991/26) за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , з Комунарського районного суду м. Запоріжжя до Шевченківського районного суду м. Дніпра.
На обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що кримінальне провадження надійшло до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки, за змістом обвинувального акта, вчинення останнього за часом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, було розпочато та припинено за місцезнаходженням керівного органу ГО «ДУЇТ» (просп. Гагаріна, 88, м. Дніпро), що не відноситься до територіальної юрисдикції вказаного суду. У зв`язку з цим захисник просить передати кримінальне провадження на розгляд до Шевченківського районного суду м. Дніпра за місцем вчинення злочину, а також з огляду на місце проживання більшості обвинувачених та свідків.
Крім того, захисник зазначає, що у разі неможливості встановлення місця вчинення останнього за часом злочину кримінальне провадження підлягає розгляду судом, у межах територіальної юрисдикції якого було закінчено досудове розслідування (вул. Дмитра Апухтіна, 29, м. Запоріжжя).
Перевіривши доводи наведені у клопотанні, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.
У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Положеннями ч. 1 ст. 34 КПК передбачено, що кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушеннями правил територіальної підсудності.
Згідно положень ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання.
Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42023082010000139 від 05 грудня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 201-2, ч. 1 ст. 209 КК. Судовий розгляд у справі не розпочато.
Переконливих аргументів, які б доводили, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні (справа № 332/2991/26) надійшов до вищевказаного суду з порушенням ст. 32 КПК, захисник у своєму клопотанні не навів.
Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що за змістом обвинувального акта вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК, було розпочато та закінчено за місцезнаходженням керівного органу ГО «ДУЇТ» (просп. Гагаріна, 88, м. Дніпро), а відтак провадження підлягає передачі до Шевченківського районного суду м. Дніпра як суду за місцем вчинення злочину, не знайшли свого підтвердження під час розгляду цього клопотання та спростовується змістом обвинувального акту.
Серед іншого, захисник у своєму клопотанні зазначає про те, що більшість обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні проживають у м. Дніпрі, як на підставу для направлення кримінального провадження до Шевченківського районного суду м. Дніпра. Проте такі доводи не можуть бути визнані прийнятними, оскільки клопотання не містить конкретних відомостей щодо місця проживання (перебування) відповідних учасників провадження та належного обґрунтування зазначених обставин.
Слід зазначити, що факт перебування учасників кримінального провадження на території іншої адміністративно-територіальної одиниці сам по собі не є винятковим випадком у розумінні положень ст. 34 КПК та не зумовлює обов`язкового направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів. 
Крім того, суд, у провадженні якого перебуває зазначене кримінальне провадження, не позбавлений можливості забезпечити участь учасників судового провадження в режимі відеоконференції відповідно до вимог ст. 336 КПК.
Зі змісту клопотання вбачається, що автор посилається на те, що останнє за часом кримінальне правопорушення було вчинене у м. Дніпрі. Разом з тим він просить, у разі неможливості встановлення місця вчинення останнього епізоду, направити кримінальне провадження до суду в межах територіальної юрисдикції, де було закінчено досудове розслідування.
Такі доводи є суперечливими та непослідовними, оскільки фактично поєднують різні критерії визначення територіальної підсудності та не містять чіткої й узгодженої позиції щодо того, який саме суд є належним для розгляду вказаного кримінального провадження.
З огляду на викладене, підстав для направлення зазначеного кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 34 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Клопотання ОСОБА_4 про направлення кримінального провадження (справа № 332/2991/26) за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, залишити без задоволення.
Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3