Справа № 706/1289/25 
2/706/97/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі: 
головуючої судді – Школьної А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пізняк Т.В., Самсоненко А.П., 
представника відповідача Покоєвича А.О. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» через свого представника – Полякова Олексія Володимировича звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 64 234,13 грн та судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 24.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 347618480, за яким відповідач отримала грошові кошти в сумі 14 000 грн. Кредитний договір укладений у формі електронного документа та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора MNV69CX3.
Товариство відповідно до умов кредитного договору 24.02.20021 перераховано відповідачу на банківську карту № НОМЕР_1 кошти в сумі 14 000 грн, які відповідач мала повернути та сплатити проценти.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за укладеним 28.11.2018 договором факторингу № 28/1118-01 та згідно реєстру прав вимоги №148 від 25.08.2021 своє право вимоги до ОСОБА_1 відчужило ТОВ «Таліон Плюс».
ТОВ «Таліон Плюс» згідно реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 своє право вимоги до відповідача передало ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», у свою чергу, за договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 право вимоги до ОСОБА_1 відступило позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС».
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 05.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням позивача витребувано у АТ «ОЩАДБАНК» інформацію щодо емітування на ім`я відповідача платіжної картки, зазначеної в договорі, зарахування на неї коштів, інформацію щодо фінансового номера телефону відповідача, повного номеру рахунку та первинні документи бухгалтерського обліку банку.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Покоєвич А.О. 14.10.2025 через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення, в яких просить залишити позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» без задоволення та зазначає, що кредитний договір №347618480 від 24.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено строком на 90 днів. Відповідно до пункту 4.3 договору, сторони погодили, що після закінчення строку дії договору (після 90-го дня від дати закінчення дисконтного періоду) або у разі його дострокового розірвання, проценти, передбачені пунктом 1.7.2, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, після завершення 90-денного строку дії договору кредитор мав право нараховувати лише 3% річних як компенсацію за прострочення виконання зобов`язання. Проте кредитор порушив умови пункту 4.3 договору, оскільки продовжив нараховувати відсотки у розмірі, що значно перевищує 3% річних, вже після закінчення строку дії договору. Такі дії є безпідставними та суперечать як умовам договору, так і вимогам статті 625 ЦК України. Крім того, згідно з пунктом 3.9 договору, строки позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) завершуються одночасно зі строками позовної давності за основним зобов`язанням. Це означає, що кредитор не мав права нараховувати або стягувати неустойку після спливу встановленого законом строку позовної давності, а всі такі вимоги вважаються пропущеними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Окрім того, представник відповідача зазначає, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тоді як у матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за Кредитним договором № 347618480 від 24.02.2021. При цьому, представник відповідача покликається на укладений 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого до 28.11.2019, а Кредитний договір із ОСОБА_1 укладений лише 24.02.2021. Тобто на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором № 347618480 від 24.02.2021 ще не існували, а тому не могли бути переданими новому кредитору на час укладення відступлення прав вимоги. 
Також представник відповідача зауважує, що про відступлення прав вимоги ОСОБА_1 повідомлено не було, що свідчить про невиконання вимог закону з боку фінансових компаній щодо належного повідомлення боржника інформації, яка є важливою у правовідносинах. Тому, згідно ст. 517 ЦК України у позичальника відсутнє зобов`язання виконувати свій обов`язок згідно договору новому кредитору.
Крім іншого представник відповідача стверджує, що Кредитний договір № 347618480 від 24 лютого 2021 року, укладений нібито між позичальником та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не містить жодних фізичних підписів сторін чи відбитків печаток. Єдиним елементом ідентифікації наданого документа є QR-код, однак при його скануванні неможливо підтвердити факт підписання договору жодною зі сторін, що свідчить про відсутність належного підтвердження волевиявлення позичальника на укладення цього договору. Аналогічно і інші долучені до позовної заяви документи не містить ані електронного кваліфікованого підпису (КЕП), ані власноручних підписів уповноважених осіб чи відтисків печаток.
З огляду на викладене представник відповідача клопотав про витребування у позивача доказів. 
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 30.12.2025 витребувано у ТОВ «ФК «ЕЙС» належним чином засвідчені копії платіжних інструкцій щодо оплати фінансування за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 та на електронному носії оригінал електронного цифрового документу (кваліфікованого електронного підпису), яким представником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підписано кредитний договір № 347618480 від 24.02.2021 та долучені до справи письмові пояснення представника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Сінченко С.А., а також технічні дані, що підтверджують накладення цього підпису (файл формату .p7s, .sig або інший, що містить криптографічну інформацію).
На виконання ухвали суду позивач надав суду лише копію акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №148 від 25.08.2021 за Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та копію протоколу погодження предмету факорингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстру прав вимог №148 від 25.08.2021. Інші витребовувані судом докази позивач суду не надав. 
У судове засідання представник позивача не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій до суду позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її інтереси представляв адвокат – Покоєвич А.О., який у задоволенні позовних вимог просив відмовити з огляду на ті обставини, що позивач не довів як сам факт укладення кредитного договору, так і набуття права вимоги за ним до відповідача. 
01.05.2026 ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено судом до 14 год 40 хв 01.05.2026.
У зв`язку з перебуванням 01.05.2026 головуючої судді на лікарняному, рішення суду складене та проголошене у перший робочий день - 05.05.2026.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані позивачем та витребувані судом докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності – достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, суд дійшов таких висновків і такого рішення.
Судом встановлено, що 24.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір № 347618480 (далі по тексту також – Договір, Кредитний договір), за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 14 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, що нараховані згідно п. 1.3, 1.4 або 1.5 Договору.
За домовленістю сторін, кредит надано відповідачу строком на 30 днів від дати отримання коштів позичальником (п. 1.2 Договору). У цей період нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,33 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений у пункті 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.4.3 Договору). 
Договір № 347618480 підписаний зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV69CX3, який 24.02.2021 о 13:15:25 відправлений відповідачу на телефон НОМЕР_2 , а о 13:16:49 нею введений.
У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 24.02.2021 передбачено, що ОСОБА_1 висловила намір отримати кредит на таких умовах: дата укладення Договору 24.02.2021, сума кредиту – 14 000 грн, строк кредиту 30 днів. Для укладення правочину відповідач вказала свої персональні відомості та номер карти 5167-80хх-хххх-4520.
Сформована 02.09.2023 довідка щодо дій позичальника в інформаційно – телекомунікаційній системі містить відомості про акцептування оферти позичальником шляхом введення 24.02.2021 одноразового ідентифікатора MNV69CX3, що був відправлений на номер телефону відповідача. Довідка свідчить про погодження сторонами таких умов: сума кредиту 14 000 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1,70 % в день. 
Із довідки вбачається, що відповідачем було ініційовано продовження Дисконтного періоду: 29.01.2021 строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,28% в день, 28.04.2021 строком на 30 днів зі сплатою 1,02% в день, 28.05.2021 ще на 30 днів із погодженою відсотковою ставкою 0,64% в день та 27.06.2021 на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,62% в день.
Дослідженням копії платіжного доручення від 24.02.2021 підтверджено переказ 14000 гривень згідно Договору № 347618480 від 24.02.2021 на платіжну карту ОСОБА_1 за реквізитами 5167-80ХХ-ХХХХ-4520. 
Надані на виконання ухвали суду АТ «ОЩАДБАНК» документи підтверджують, що банківська картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , і на неї 24.02.2021 зараховано 14 000 гривень. Фінансовий номер телефону до картки на момент здійснення вищевказаної операції був таким +380966621340.
З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним факт укладення 24.02.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Договору № 347618480 та отримання відповідачем за ним 14 000 грн кредитних коштів.
Водночас доказів підписання означеного договору сторонами в електронному вигляді суду позивач не надав
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
Верховний Суд у постанові від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23 зауважив, що питання достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору є ключовим, оскільки від нього залежить те, чи може договір уважатися укладеним у письмовій формі або щонайменше чи можуть окремі його положення вважатися такими, що оформлені саме письмово.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога частини першої статті 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
Воно стає питанням доказування цілісності і незмінюваності електронного документа, в якому міститься відповідний електронний договір, тобто переходить у площину процесуального права. Тому, якщо сторона, яка посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на певний електронний договір або окремі його положення, не може довести цілісність і незмінюваність цих положень після укладення відповідного договору, в той час, як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані, тобто, фактично, є нікчемними.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
У даній справі позивач не надав доказів на підтвердження достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору № 347618480 від 24.02.2021, укладеного між первісним кредитором – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 . 
На виконання ухвали суду про витребування доказів щодо підписання кредитного договору в електронній формі, представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» обмежився наданням пояснень про те, що відповідач була ознайомлена із умовами Договору, шляхом заповнення заявки отримала одноразовий персональний пароль – ідентифікатор, який ввела у відповідне поле в інформаційно- телекомунікаційній системі товариства 24.02.2021 о 13:16:49, а відтак, на переконання позивача, договір є укладеним із цього моменту.
Оскільки оригінал кредитного договору № 347618480 від 24.02.2021 позивачем суду не наданий, а сторона відповідача ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, суд позбавлений можливості взяти до уваги приєднану до позову копію електронного доказу, позаяк позивач не довів цілісності і незмінюваності електронного документа.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що позивач не набув право вимоги за кредитним договором № 347618480 від 24.02.2021, суд зазначає таке. 
Судом встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн (ціна продажу), що сплачуються клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору (п. 2.3. договору факторингу).
За змістом п. 3.1.1 – 3.1.3 договору факторингу, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Відповідно до п. 1.3, 4.1 указаного договору, під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Пунктом 8.2. договору визначено, що він закінчується 28.11.2019, але в будь-якому разі діє до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28.11.2019 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020.
31.12.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої текст договору факторингу №28/1118-01 викладено у новій редакції. Зокрема, пункти 1.3, 4.1 викладено у такій редакції: право вимоги право грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникають у майбутньому. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
31.12.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022 
Укладеною 31.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» додатковою угодою №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії договору продовжено до 31.12.2023.
31.12.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2024.
У матеріалах справи наявна копія витягу з реєстру прав вимоги №148 від 25.08.2021, відповідно до якої на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 347618480 від 24.02.2024 в розмірі 32732,98 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 13 998,13 грн, заборгованість по відсотках - 31 884,28 грн. 
25.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно реєстру прав вимог №148 від 25.08.2021, відповідно до якого клієнтом розглянуто та прийнято пропозицію фактора щодо фінансування під відступлення прав грошових вимог, визначених в реєстрі прав вимоги №148 від 25.08.2021, до всіх визначених в цьому реєстрі боржників та у визначеному реєстром обсязі. Сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов щодо відступлення клієнтом фактору прав грошових вимог, визначених в реєстрі, правочин щодо їх передачі є завершеним. Сторони підтверджують, що предмет факторингової операції, зокрема зміст та обсяг відступлених прав вимоги згідно реєстру (як то ПІБ та РНОКПП боржника, № та дата кредитного договору, суми заборгованості (сума відступленої грошової вимоги) (грн.) і далі за переліком згідно реєстру) індивідуалізовано належним чином. Сторони підтверджують погоджену дату відступлення (передачі) прав вимоги, визначених в реєстрі 25.08.2021. З урахуванням п. 4.1 договору, вони перейшли від клієнта до фактора у вказану дату, будь-яких зауважень не має. Клієнт передав, а фактор прийняв за реєстром прав вимоги до боржників в кількості 2933 осіб. Загальна сума заборгованості переданої за реєстром становить 63635001,40 грн.
31.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги №148 від 25.08.2021 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за яким сторони підтверджують, що станом на 31.12.2021 фактором здійснено повну оплату фінансування за відступлення (передачу) прав вимоги за вказаним реєстром прав вимоги.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №347618480 від 24.02.2021 станом на 25.08.2021 складає 45 882,41 грн, з яких: тіло кредиту – 13 998,13 грн, проценти - 31884,28 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №347618480 від 24.02.2021 станом на 31.08.2023 становить 64 234,13 грн, з яких: тіло кредиту – 13 998,13 грн, проценти – 50 236 грн.
05.08.2020 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 1.3. договору факторингу №05/0820-01 передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог (п. 3.1.1, 3.1.2 договору факторингу №05/0820-01).
Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 договору факторингу №05/0820-01).
05.08.2020 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги №11 на виконання договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, з витягу з якого вбачається, що боржником є ОСОБА_1 за кредитним договором №347618480 від 24.02.2021 на загальну суму 64 234,13 грн.
Відповідно до платіжної інструкції від 31.08.2021 №4586 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» 2470667,26 грн оплати за відступлення права вимоги згідно реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 та договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020.
08.07.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №08/07/25-Е, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 є невід`ємною частиною договору.
Ціна продажу за договором становить 2 501 429,88 грн без ПДВ (п. 3.3 договору факторингу №08/07/25-Е).
08.07.2025 між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» складено та підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 4817 після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 155 020 595,24 грн. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги заборгованостей, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором №347618480 від 24.02.2021 на загальну суму 64 234,13 грн, з яких: прострочене тіло кредиту - 13 998,13 грн, прострочені відсотки – 50 236 грн. У даному реєстрі сторони погодили, що ціна продажу належна до сплати клієнту за цим реєстром боржників та визначена згідно п. 3.3 договору складає 2 501 429,88 грн.
Згідно з платіжними інструкціями від 17.07.2025 №297 ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 1 500 000 грн, від 12.08.2025 №316 - 1 001 329,88 грн та від 13.08.2025 №319 - 100 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38).
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/8115/19 (910/13492/21) зазначено, що право вимоги, яка відступається (продається), може мати так звану номінальну вартість та реальну вартість. Номінальною вартістю права вимоги в такому разі є розмір самої вимоги, що відступається (продається) за відповідним договором відступлення. Реальна вартість права вимоги, як і будь-якого майна, формується з урахуванням ринкових умов, а саме попиту на такий вид вимоги, ліквідності такої вимоги, що залежить від імовірності її задоволення, зокрема, через наявність спору щодо вимоги або складний фінансовий стан боржника, а в процедурах банкрутства - через запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів, черговість задоволення таких вимог, недостатній обсяг ліквідної маси боржника для їх повного задоволення. Реальна вартість права вимоги має динамічний характер (може змінюватися в будь-який момент залежно від низки обставин), на відміну від номінальної вартості, яка визначається лише розміром самої вимоги кредитора до боржника.
Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
Сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги.
Звертаючись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «ФК «ЕЙС» покликається на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС», на підставі договорів факторингу, що укладені 28.11.2018, 05.08.2020, 08.07.2025, відповідно.
Аналізуючи приписи чинного законодавства, сформовану Верховним Судом практику та встановлені у даній справі обставини, суд виснує про недоведеність дослідженими доказами правонаступництва ТОВ «ФК «ЕЙС» та переходу до позивача права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 347618480 від 24.02.2021 з огляду на таке.
Так, підставою зміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №911/3185/20).
Докази оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що укладений між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс», у матеріалах даної справи відсутні та на вимогу суду не надані.
Як було встановлено судом вище, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному реєстрі прав вимоги окремо, сплачується фактором в порядку, погодженому сторонами у відповідному реєстрі прав вимоги. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта (п. 3.1.1 – 3.1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ).
Доказів сплати фінансування та зарахування грошових коштів на рахунок клієнта -ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач суду не надав. 
Датований 31.12.2022 акт звірки взаємних розрахунків зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги №148 від 25.08.2021 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що підписаний представниками ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує факт господарської операції, а тому доказом оплати за договором факторингу, при відсутності інших первинних бухгалтерських документів, бути не може. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, зазначивши, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 виснував, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, належні докази щодо підтвердження оплати договорів факторингу на кожному етапі відступлення права вимоги входять до предмета доказування у цій справі, а обов`язок надати докази на підтвердження заявлених вимог покладено на позивача.
З огляду на те, що позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» не надало, у тому числі на виконання ухвали суду про витребування доказів від 30.12.2025, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту оплати фінансування за договором факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01 між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», суд дійшов висновку про недоведеність набуття позивачем, як правонаступником ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №347618480 від 24.02.2021 та відсутності підстав для задоволення позову.
Понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, суд залишає за позивачем.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Судові витрати, понесені товариством на сплату судового збору та правничу допомогу, залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Текст рішення суду складений та проголошений 05 травня 2026 року.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ – 42986956, місцезнаходження: вул. Алматинська, 8, офіс 310а, м. Київ, 02090.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          Альона ШКОЛЬНА