Справа № 156/6/26 	Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/675/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є спадкоємицею майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_4 склав заповіт, за яким усе належне йому майно заповів їй. Вона прийняла спадщину і 25 лютого 2004 року отримала свідоцтво про спадщину за заповітом. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка також зазначала, що їй у серпні 2024 року стало відомо, що крім квартири вона успадкувала також право на земельну частку (пай) на землях колишнього КСП «Вітчизна» (с. Соснина Волинської області) площею 1,99 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Спадкодавець ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка була членом КСП і мала право на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом серії ВЛ № 0251064 (оригінал вказаного документа було втрачено). ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час своєї смерті ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована за однією адресою разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 . Позивачка вважає, що вона має право на спадкування права за земельну частку (пай), оскільки ОСОБА_4 фактично вступив у володіння спадковим майном і прийняв усю спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , у тому числі право на земельну частку (пай).
Покликаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) та зобов?язати державного нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) відмовлено з підстав пред?явлення позову до неналежного відповідача.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Морозов Р. В. апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи,а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 – адвоката Морозова Р. В., дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.
Судом за матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 2002 року ОСОБА_4 склав заповіт, за яким все своє майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, яке буде належати йому на день смерті і на яке він матиме право за законом або за заповітом, заповідає ОСОБА_6 (а. с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а. с. 12).
25 лютого 2004 року державним нотаріусом Володимир – Волинської державної нотаріальної контори на ім?я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким державний нотаріус посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Володимир – Волинською державною нотаріальною конторою 23 грудня 2002 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 , що проживає у АДРЕСА_2 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається із квартири під номером АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 липня 1994 року (а. с. 13).
25 липня 2014 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_8 і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а. с. 10).
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року.
У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні положення ЦК Української РСР. У разі, коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18).
Звертаючись в суд з позовом про визнання за нею в порядку спадкування права власності на земельну ділянку (пай), ОСОБА_2 покликалася на те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилась спадщина крім квартири на спадкове майно, яке складається із земельної частки (пай), що належала дружині спадкодавця ОСОБА_4 – ОСОБА_5 .
Позивачка ОСОБА_10 вважає, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З врахуванням того, що спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_5 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вказаних правовідносин застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР.
Статтею 524 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.
Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.
Позивачка у цій справі ОСОБА_2 , вважає, що дружина спадкодавця ОСОБА_4 – ОСОБА_5 набула право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Вітчизна» с. Соснина Іваничівського району Волинської області. Розмір земельної ділянки складає 1,99 га.
Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомило Іваничівський районний суд Волинської області про те, що згідно з інформацією відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних ресурсів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та згідно із записами у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) в КСП «Вітчизна» Іваничівського району Волинської області ОСОБА_5 має право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0251064. У головному управлінні Держгеокадастру у Волинській області сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0251064 відсутній (а. с. 65).
Натомість до своєї позовної заяви ОСОБА_2 додала дублікат сертифіката на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0251064, виданий на ім?я ОСОБА_5 , з якого убачається, що цей сертифікат виданий члену колективного сільськогосподарського підприємства ОСОБА_5 , якій належить право на земельну частку (пай) у землі (розмір земельної частки складає 1,99 умовних кадастрових одиниць), що перебуває у колективній власності Колективного сільського господарського підприємства «Вітчизна» села Соснини Іваничівського району Волинської області (а. с. 15).
Крім того у цьому дублікаті сертифіката на право на земельну частку (пай), виданому на ім?я ОСОБА_5 , зазначено, що цей сертифікат виданий на підставі рішення Іваничівської районної державної адміністрації від 24 квітня 2014 року № 97.
При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 16), а в дублікаті сертифікату на право на земельну ділянку зазначено, що він виданий на підставі рішення Іваничівської районної державної адміністрації від 24 квітня 2014 року, тобто після смерті ОСОБА_5 .
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що позивачка ОСОБА_2 не довела суду того, що вона після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом набула право на земельну частку (пай), оскільки судом за матеріалами справи не встановлено, що дружина спадкодавця ОСОБА_4 – ОСОБА_5 набула право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільського господарського підприємства «Вітчизна» Іваничівського району Волинської області до своєї смерті ( ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Колегія суддів зауважує, що згідно з наданим суду стороною позивачки дублікатом сертифіката на право на земельну частку (пай) цей сертифікат виданий на підставі рішення Іваничівської районної державної адміністрації від 24 квітня 2014 року, тобто після смерті ОСОБА_5 .
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позов про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай) пред?явлений до неналежного відповідача.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.
При цьому судом не зазначено, до якого відповідача слід пред?явити позов про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай).
Як було встановлено судом, ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом пред?явила позов до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області і у своїй позовній заяві зазначила, що вона в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Вітчизна», що знаходиться на території села Соснина Іваничівського району Волинської області.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав його недоведеності.
На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді