РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
12 травня 2026 р.  Справа № 120/11895/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що ГУ ДПС у Вінницькій області проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік та винесено ППР від 04.04.2025 за № 0150557-2412-0223-UA05120150000069474, № 0150560-2412-0223-UA05120150000069474 на загальну суму 22049,76 грн.
З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення - рішення.
Ухвалою суду від 28.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою установлено строк для подання заяв по суті.
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач, 11.09.2025 через підсистему "Електронний суд" подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. Відповідач зазначив, що позивач є власником нежитлових будівель, які відповідно до статті 266 ПК України є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Нарахування податку здійснено на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до ставок, встановлених рішенням Уланівської сільської ради.
ГУ ДПС у Вінницькій області вказало, що підстави для застосування пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відсутні, оскільки у 2024 році позивач не мав статусу сільськогосподарського товаровиробника. Відповідач зазначив, що позивач припинив діяльність як фізична особа-підприємець ще у 2014 році, а надані ним документи підтверджують здійснення сільськогосподарської діяльності фермерським господарством «Дружба МТС», а не самим позивачем.
Крім того, відповідач вважає, що сам факт передачі нерухомого майна фермерському господарству для використання у господарській діяльності не надає позивачу статусу сільськогосподарського товаровиробника та не створює підстав для звільнення від оподаткування. Також ГУ ДПС зазначило, що акт приймання-передачі майна у господарське відання не є належним підтвердженням права на податкову пільгу, оскільки право господарського відання може належати лише визначеним законом суб`єктам державного та комунального сектору економіки. У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень та відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.
Позивач вказує, що він є засновником фермерського господарства «Дружба МТС», яке є сільськогосподарським виробником та видами економічної діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить майно, зокрема, нежитлова будівля-ангар, загальною площею 1526,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля заправка, загальною площею 26,7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . 
ГУ ДПС у Вінницькій області 04.04.2025 винесено податкові повідомлення-рішення № 0150557-2412-0223-UA05120150000069474, № 0150560-2412-0223-UA05120150000069474, якими позивачу на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік на загальну суму 22049,76 грн.
Не погодившись з спірними рішеннями позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень підп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).
Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.
Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У спірних правовідносинах суд звертає увагу, що застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ передбачає наявність трьох умов, перша з яких: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та третя - об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є зокрема правовий статус будівлі.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 до групи 125 «Будівлі промислові та склади» (розділ 1 «Будівлі», підрозділ 12 «Будівлі нежитлові») належить клас 1251 «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Як встановлено судом, позивач є власником приміщень, нежитлових будівель, які знаходяться за адресою :
- вул. Колгоспна (вул. Свободи), 2Д, с. Пагурці вул. Хмільницького району, Вінницької області. Згідно опису цього приміщення до його складу входить: ангар (площа 1526, 1 кв.м.);
- вул. Колгоспна (вул. Свободи), 2Г, с. Пагурці вул. Хмільницького району, Вінницької області. Згідно опису цього приміщення до його складу входить: заправка (площа 26,7 кв.м.);
При цьому, суд вказує, що лише будинок “ангар” за своїми ознаками відповідає класу будівель промисловості Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відноситься до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", зокрема складу.
Тобто, за технічними характеристиками належні позивачу на праві приватної власності будівлі частково підпадають під визначення об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
При цьому, враховуючи, що нежитлова будівля заправка, площею 26,7 кв.м., що знаходиться по вул. Колгоспна (на даний час - Свободи), 2г у с. Пагурці Хмільницького району Вінницької області не є будівлею с/г призначення.
Однак, віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє, до осіб на яких розповсюджується податкова пільга, визначена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Законодавець ставить у залежність використання сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Отже, необхідним для з`ясування у цій справі також є питання того, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.
Згідно п. 1.1 Статуту фермерського господарства "Дружба МТС" засновником фермерського господарства "ФГ Держава МТС є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Основним видом діяльності вказаного фермерського господарства є також: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД: 01.11).
Поряд з цим, відповідно до ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.76 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково - дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Національний класифікатор видів економічної діяльності України ДК 009:2010, затверджений наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 року N 457, до сільськогосподарської діяльності відносить рослинництво і тваринництво.
Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі. (використання у власному господарстві або реалізації).
Таким чином, суд доходить висновку, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 № 820/3556/17, від 10.04.2020 № 823/1751/17, від 24.04.2020 № 540/2206/19 від 17.02.2021 № 820/3707/17 та від 22.04.2021 № 822/3289/17 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 р. у справі № 560/20003/23 .
Зокрема, в постанові від 09.05.2023 по справі № 380/10802/22 Верховний Суд зазначив, що "фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону".
Так, судом встановлено , що позивач отримував доходи від фермерського господарства "Держава МТС".
При цьому, фермерське господарство "Держава МТС" протягом 2023- 2024 р. здійснювало сільськогосподарську діяльність, що підтверджується договорами № 1074/21/214 від 05.08.2023, №02/04-24Р від 02.04.2024р., №АДС300424/001 від 30.04.2022 р., № КГ2402/0503 від 05.02.2024 р., №КХ2202-0202 від 02.02.2022 р., №СR-04833 від 11.01.2024 та відповідними видатковими накладними.
Судом встановлено, що відповідно до Акту приймання передачі майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали в господарське відання (без права відчуження) ФГ "Дружба МТС" для використання у господарській діяльності нежитлові будівлі: загальною площею 1526,1 кв.м., загальною площею 26,7 кв.м., загальною площею 228,9 кв. м., загальною площею 339,8 кв.м., загальною площею 472,1 кв.м
Також відповідно до листів сільської ради від 20.03.2024 №05-06/463 та від 20.03.2024 №05-06/464 підтверджується, що майно згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2023 використовується ФГ"Дружба" для сільськогосподарської діяльності.
Тобто, твердження відповідача, що позивач не займається підприємницькою діяльністю та не може вважатися сільськогосподарським товаровиробником спростовано .
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. При цьому, об`єкт нерухомості, який належить позивачу на праві приватної власності щодо якого контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, зокрема, ангар (площа 1526,1 кв.м.), розташований по АДРЕСА_1 є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такий об`єкт не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
За таких обставин, суд доходить висновку, що слід визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення №0150557-2412-0223UA05120150000069474, яким нараховано податок на суму 21670,62 грн. відносно будівлі по вул. Колгоспна, 2Д.
При цьому, враховуючи , що будівля по вул. Колгоспна, 2Г не є будівлею с/г призначення, а є будівлями промислового призначення, оскільки, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.01.2023 р. є заправкою, а тому податкове повідомлення – рішення № 0150650-2412-0223-UA05120150000069474, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Даний підхід узгоджується з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 року у справі №120/4112/24
Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1211,20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 605,60 грн. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
адміністративний позов зодовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.04.2025 р. № 0150557-2412-0223-UA05120150000069474.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150).

Повне судове рішення складено 12.05.2026.
Суддя Бошкова Юлія Миколаївна