Провадження № 2/470/24/26
Справа № 470/919/25
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
23 червня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Орлової С.Ф.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Терлецької Т.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Грінченко І.В., секретаря судового засідання Ляшенко О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні 17 червня 2026 року в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
29 вересня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, який підписаний його представником - адвокатом Терлецькою Т.О., яка діє на підставі ордера №1170081 від 26 вересня 2025 року. У позові зазначив, що з 26 серпня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15.09.2025 року.
Під час перебування у шлюбі, а саме у серпні 2023 року, за спільні сімейні кошти був придбаний легковий автомобіль SKODA OCTAVIA A5, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 27.08.2023 року було зареєстровано на відповідачку ОСОБА_2 . Відповідно власником автомобіля є відповідачка яка бажає залишити його собі, а тому він має право на компенсацію половини вартості автомобіля, яку відповідач відмовляється добровільно сплатити. 
Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати легковий автомобіль SKODA OCTAVIA A5, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності, стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію за частку вказаного автомобіля у розмірі 187 928 грн та витрати понесені у зв`язку із зверненням до суду, а саме: судовий збір - 1879,28 грн, витрати на правову допомогу - 5000 грн.
Позивач та його представник – адвокат Терлецька Т.О. (договір про надання правничої (адвокатської) допомоги № 632 від 09 вересня 2025 року в судове засідання з`явились, на задоволенні позовних вимог наполягали. Позивач пояснював, що у період шлюбу з ОСОБА_2 ними за спільні кошти в сумі близько 8500 доларів США, для потреб їх родини, було придбано автомобіль SKODA OCTAVIA A5, 2012 року випуску. За взаємною домовленістю автомобіль було зареєстровано на відповідачку, але він оформлював поліси страхування та здійснював ремонт автомобіля. Однак після розірвання шлюбу він позбавлений можливості користуватися спірним автомобілем, який перебуває у матері відповідачки. Вважав, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, але оскільки він залишився у відповідачки, остання повинна сплати йому грошову компенсацію у розмірі половини його вартості.
Відповідач та її представник – адвокат Грінченко І.В. (договір про надання правничої (адвокатської) допомоги від 18.08.2025 року) в судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнали. Відповідач зазначала, що дійсно у шлюбі з позивачем, влітку 2023 року, ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки SKODA OCTAVIA A5, 2012 року випуску, який було зареєстровано на неї. Автомобіль було придбано за 7500 доларів США, однак з них позивач надав лише 1500 доларів США, а решта коштів були зароблені нею у р.Польщі та 2000 доларів США позичені їй матір`ю ОСОБА_3 на придбання автомобіля. Крім цього, через невміння позивача користуватися автомобілем, його технічний стан значно погіршився, через що вона зазнала значних витрат на відновлювальний ремонт. Наразі спірний автомобіль перебуває у її володінні, вважала що позивач не має права претендувати на виплату грошової компенсації його вартості, оскільки пошкодження автомобіля сталися з його вини. 
Вислухавши пояснення сторін та їх представників вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. 
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2006 року, який розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року (т.1 а.с.13-15). 
Сторонами визнається, що в період шлюбу вони як подружжя придбали легковий автомобіль марки SKODA OCTAVIA A5, сірого кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 27 серпня 2023 право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачкою (т.1 а.с.12).
З даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та довідок наданих відповідачем убачається, що на час придбання автомобіля кожен з подружжя працював та мав сталий дохід у вигляді заробітної плати (т.1 а.с.16 на звороті -17, 160-195).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що знайомий з позивачем з 2020 року, з яким вони разом працюють в управлінні газового господарства. Позивач постійно працював та отримує заробітну плату близько 20000 грн., крім цього займався домашнім господарства та брався за будь – який підробіток. Кілька разів він позичав у нього (позивача) кошти в доларах США. Дружина ОСОБА_5 працювала в Польщі, він залишався з дітьми в Україні. У серпні 2023 року вони придбали автомобіль, позивач користувався ним, та через проблеми з технічним станом ремонтував за власні кошти. Однак у 2025 році позивач перевіз речі від дружини та автомобілем більше не користується.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що знає сторін, оскільки з 2021 року співмешкає з матір`ю відповідачки. Влітку 2023 року позивач та відповідачка придбали автомобіль за кошти в сумі близько 7300 доларів США. В день купівлі він і матір відповідачки ОСОБА_3 були разом з ними. Більшу частину коштів надала ОСОБА_7 , тому автомобіль і було зареєстровано на неї, але оскільки вона працювала у Польщі, автомобілем користувався позивач. Позивач позичав у нього на ремонт мотора автомобіля 1500 доларів США, однак борг не повернув. 
Відповідно до висновку експерта автотоварознавчої експертизи від 07 лютого 2026 року №СЕ19/115-25/18458-АВ ринкова вартість КТЗ «SKODA OCTAVIA A5», номер кузова НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 02 лютого 2026 року, складає 301200 грн 90 коп ( т.1 а.с.133-148).
Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно частини першої статті 21 СК України шлюб - сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.
Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові, а в разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову. 
Згідно з частинами другою і третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України,статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що спірне майно – легковий автомобіль «SKODA OCTAVIA A5», номер кузова НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, подружжя придбало у шлюбі за спільні кошти.
Суд відхиляє показання свідка ОСОБА_3 матері відповідачки про те, що спірний автомобіль було придбано виключно за кошти її доньки ОСОБА_8 , як зароблені останньою так і позичені їй свідком. Оскільки сторонами визнається той факт, що автомобіль марки «SKODA OCTAVIA A5», було придбано ними як подружжям під час перебування у шлюбі, за їх спільні кошти, для потреб сім`ї. При цьому, не має правового значення хто з подружжя надавав більшу частину коштів, оскільки відповідно до принципу презумпції спільності права власності подружжя – всі кошти, які існують в сім`ї на час шлюбу за відсутності належних і допустимих доказів того, що вони належать одному з подружжя на праві особистої приватної власності – є спільними сумісними коштами подружжя, а майно яке придбане за рахунок таких коштів є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на зазначене вище суд доходить висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірний легковий автомобіль, який набутий сторонами у період шлюбу, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ним. 
Звертаючись до суду з відповідним позовом та під час розгляду справи по суті позивач зазначав, що автомобіль перебуває у володінні рідних відповідачки, він ним не користується, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за його частку у праві спільної сумісної власності на цю неподільну річ - частку ринкової вартості автомобіля.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України(стаття 68 СК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що метою позивача є поділ спільного сумісного майна подружжя, яким в даному спорі є неподільна річ - автомобіль марки «SKODA OCTAVIA A5», номер кузова НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Судом встановлено, що власником спірного автомобіля є відповідачка, у володіння якої і залишився автомобіль після припинення між сторонами шлюбних відносин. 
З огляду на наведені вище норми закону спір про поділ цієї неподільної речі підлягає вирішенню шляхом виділення її у власність відповідачки та стягнення з неї компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль. В результаті такого поділу позивач втрачає свої права на спірний автомобіль, а відповідач стає власником даного автомобіля.
Відповідно до висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)) при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
Відповідно позовна вимога про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя не є належним способом захисту прав сторін на такий поділ, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, а також понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 
Керуючись ст.ст.10, 13, 258, 263-265,268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити частково.
В порядку поділу спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 : стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію частини вартості легкового автомобіля марки «SKODA OCTAVIA A5», номер кузова НОМЕР_3 , 2012 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 150 100 (сто п`ятдесят тисяч сто) грн 45 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 1879 грн 28 коп судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правову допомогу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 – адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник позивача: ОСОБА_9 – АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 – адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник відповідача: Грінченко Інна Валеріївна - адреса здійснення адвокатської діяльності, індекс 56203, вул. Миру, буд. № 67 с-ще Березнегувате Баштанський район Миколаївська область.

Суддя С. Ф. Орлова

Повне рішення суду складене 23 червня 2026 року.