ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

28 квітня 2026 року 	Справа № 160/34364/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до ОСОБА_1 
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просить:
- стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 162 609 грн. 44 коп. (сто шістдесят дві тисячі шістсот дев`ять) гривень 44 копійки під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення на загальну суму 162 609,44 грн, яке було отримано відповідачем незаконно, а тому вказані кошти підлягають стягненню як завдана шкода державі. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 162 609,44 грн. та задовольнити позовну заяву. 
12.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху, з огляду на невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено строк для усунення недоліків позову.
На виконання вимог ухвали від 12.12.2025 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений законом строк.
Згідно відповіді Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 31.12.2025 року місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
14.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
28.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Копія ухвали від 14.01.2026 року була направлена на поштову адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.
07.01.2026 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», який долучений до матеріалів справи.
Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року №270 (зі змінами та доповненнями), поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі неможливості їх вручення, у тому числі, у разі адресат відсутній за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.11 ст. 126 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Будь-яких клопотань та відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не надходило, причин поважності його неподання також не повідомлено.
Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 229 від 16.08.2022 солдат ОСОБА_1 (Відповідач), 16 серпня 2022 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і визнаний таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою водія протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 2 аеромобільно-десантної роти.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2022 № 244, солдат ОСОБА_1 , водій протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 2 аеромобільно-десантної роти, з 31 серпня 2022 року, у зв`язку із отриманим пораненням під час виконання бойового завдання, визнаний таким, що вибув до медичної роти військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.09.2022 № 248, солдат ОСОБА_1 , відповідно до пункту 116 підпункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням, або хворобою, з 04 вересня 2022 року увільнений від займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.12.2022 № 360, солдат ОСОБА_1 , визнаний таким, що станом на 25 грудня 2022 року не повернувся до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідає, медичні документи надані не були, місцезнаходження невідомо. Відповідно розділу 1 пункту 15 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» з 01 вересня 2022 року призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.10.2023 №1125 «Про підсумки службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 за фактом нез`явлення на службу з лікувального закладу» солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення – оголошено сувору догану. Зобов`язано начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 здійснити перевірку нарахованого та виплаченого солдату ОСОБА_1 грошового забезпечення.
24.09.2025 № 19900/р до командування військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 про те, що ним, згідно вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.10.2023 № 1125 «Про підсумки службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 за фактом нез`явлення на службу з лікувального закладу», було проведено перевірку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення і додаткової винагороди військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 за листопад 2022 року, в результаті якої було виявлено факти надмірно виплаченого грошового забезпечення та додаткової винагороди.
На підставі вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 25.09.2025 виданий наказ № 822 «Про призначення службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 за фактом неналежного виконання службових обов`язків, що спричинило надлишкову виплату грошового забезпечення за листопад 2022 року та надлишкову виплату додаткової винагороди за листопад 2022 року солдату ОСОБА_1 ».
У ході проведення службового розслідування встановлено, що відповідач 31.08.2022 року вибув на лікування у КНП «МКЛ № 4» ДОР. З 01.09.2022 солдат ОСОБА_1 був скерований на подальший етап медичної евакуації до ВМКЦ ЗР м. Львів. Солдат ОСОБА_1 з 02.09.2022 року по 05.09.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР. Для подальшого лікування солдат ОСОБА_1 був переведений в КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» ЗОР. Солдат ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з медичного закладу не повернувся, на зв`язок не виходив та документів про перебування у КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня ім. А. Новака» ЗОР не надав. Про те, що сталося з військовослужбовцем та про причини його неприбуття з медичного закладу та неповернення до розташування військової частини, а також про місце свого дійсного перебування солдат ОСОБА_1 командування військової частини НОМЕР_1 не повідомляв. Вищевказаними діями солдат ОСОБА_1 ввів в оману командування військової частини НОМЕР_1 щодо свого місця перебування, внаслідок чого йому здійснювались надлишкові нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди протягом часу поки не було встановлено факт його ухилення від виконання обов`язків військової служби. Отже не мав права на отримання грошового забезпечення за зазначений період, в тому числі щомісячної премії за листопад 2022 року та додаткової винагороди за листопад 2022 року.
23.10.2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ №1151 (з основної діяльності) «Про підсумки службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 за фактом неналежного виконання службових обов`язків, що спричинило надлишкову виплату грошового забезпечення за листопад 2022 року та надлишкову виплату додаткової винагороди за листопад 2022 року солдату ОСОБА_1 ». Вказаним наказом вирішено вважати встановленим факт неналежного виконання відповідачем обов`язків військової служби, що призвело до надлишкової виплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 за листопад 2022 року і додаткової винагороди за листопад 2022 року.
Позивач, вважаючи, що відповідачем безпідставно набуто грошові кошти за період листопад 2022 року на суму 162609,44 грн, звернувся до суду з даним позовом про стягнення коштів.
Надаючи правову оцінку відносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232- XII (далі Закон №2232).
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX) підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно із пунктами 4 і 5 частини 1 статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 160-IX термін «військове майно», що застосовується в цьому Законі, вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV (Закон № 1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1075-XIV військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:
1) дії непереборної сили;
2) необхідної оборони;
3) крайньої необхідності;
4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;
5) виправданого службового ризику;
6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;
7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
За приписами статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 161 064,63 грн, яка виникла у зв`язку з переплатою грошового забезпечення та премії за вересень 2022 року, розмір якої підтверджується матеріалами службового розслідування.
При цьому, суд зазначає, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують вину відповідача у надмірній виплаті грошового забезпечення у листопаді 2022 року та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою і безпідставною виплатою йому надмірних сум грошового забезпечення, на виконання вимог частини 2 статті 3 Закону №160-IX.
Акт службового розслідування, наданий позивачем не містить інформації про встановлення зазначених фактів, зокрема, вини відповідача у надмірній виплаті та інших обставин, під час службового розслідування факту самовільного залишення відповідачем військової частини.
Більш того, згідно матеріалів справи відсутні докази виконання позивачем вимог ст.10 Закону № 160-IX. Зокрема, з огляду на відсутність відповідача, він не міг реалізувати своє право на добровільне відшкодування завданих збитків.
Крім того, матеріали справи не підтверджують здійснення позивачем перевірки наявності чи відсутності обставин, передбачених у ст.9 Закону № 160-IX, що також видається суттєво ускладненим з огляду на відсутність відповідача.
Також, суд зазначає, що відповідно до п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.
Таким чином, нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за листопад 2022 року здійснювалось у кінці поточного місяця, а виплата за листопад 2022 року у грудні 2022 року.
Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини - це самовільне залишення будь-яким військовослужбовцем військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службі без поважних причин в умовах воєнного стану.
Самовільне є таке залишення частини, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл.
Початком кримінального правопорушення вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем – день повернення в частину або затримання поза межами частини. Початком нез`явлення на службу вважається закінчення установленого строку з`явлення, а кінцем – час повернення в частину або затримання.
Зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 05.09.2022 водій протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, не прибув з лікувального закладу на місце несення служби у районі АДРЕСА_1 та до теперішнього часу його місцезнаходження не відоме.
Отже, 05.09.2022 року є днем, з якого позивачу повинно було бути відомо про нез`явлення на службу з лікувального закладу ОСОБА_1 .
Таким чином, починаючи із 05.09.2022 та позивача були наявні відомості про періоди відсутності відповідача за місцем служби, що на переконання суду надавало можливість позивачу здійснити коригування нарахування грошового забезпечення позивача за листопад 2022 року.
Натомість, позивач, маючи необхідні відомості про періоди відсутності відповідача за місцем служби у грудні 2022 року, здійснив нарахування та виплату відповідачу грошового забезпечення за цей період. Вказані обставини свідчать про добровільне нарахування позивачем спірних сум грошового забезпечення та спростовують доводи позивача про те, що надмірна виплата грошового забезпечення у сумі 162609,44 грн. виникла внаслідок недобросовісної поведінки відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення коштів – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв