ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/1210/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді С.В. Іванчук
Р.В. Міліціанов,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Комора КС" б/н від 20.03.2026 року (вх. № 01-05/841/26 від 23.03.2026 року)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року (суддя Т.В.Максимів; повне рішення складено 06.03.2026 року) 
у справі № 909/1210/25
за позовом: Фізичної особи-підприємця Кліща Миколи Миколайовича (надалі ФОП Кліщ М.М.)
до відповідача: Приватного підприємства "Комора КС" (надалі ПП "Комора КС")
про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 305566,80 грн,
за участю:
від позивача: ФОП Кліщ М.М.; Гунько О.Ю. – адвокат (ордер серії АТ №1115586 від 07.10.2025 року);
від відповідача: Лукашова О.Є. – адвокат (ордер серії ВО №1135117 від 20.03.2026 року),
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
08.10.2025 року ФОП Кліщ М.М. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП "Комора КС" про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 305566,80 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №01/07/2022 від 01.07.2022 року в частині сплати орендних платежів за використання об`єкта оренди, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 92680,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у справі №909/1210/25 частково задоволено позов. Стягнуто з ПП "Комора КС" на користь ФОП Кліща М.М. 92680,00 грн основного боргу, 12512,47 грн пені, 5552,46 грн 3% річних, а також 1661,17 грн судового збору. Відмовлено в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 192033,13 грн пені. Судовий збір в сумі 2880,50 грн покладено на позивача.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 01.07.2022 року ФОП Кліщ М.М. та ПП "Комора КС" у письмовій формі уклали Договір оренди нерухомого майна №01/07/2022, який підписаний і скріплений печатками сторін, погоджені всі умови договору та досягнута згода щодо виконання його умов.
Суд критично оцінив та не взяв до уваги тверджень відповідача про узгодження розміру орендної плати у спрощений спосіб шляхом усної домовленості, оскільки в Договорі оренди нерухомого майна №01/07/2022 від 01.07.2022, сторони погодили та визначили розмір орендної плати, її збільшення на річний індекс інфляції попереднього року та порядок зміни розміру орендної плати, що було враховано позивачем при проведенні розрахунку заборгованості, а матеріали справи не містять доказів про внесення змін до договору чи додаткових угод до нього щодо ціни, відповідно до п.13.3 Договору.
Беручи до уваги умови договору, суд першої інстанції перевірив правильність розрахунку основної суми заборгованості із врахуванням річного індексу інфляції за 2022 рік, встановив факт порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати орендної плати в розмірі та в строк, які встановлені договором та дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 92680,00 грн заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.
Судом перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних в сумі 5552,46 грн за період з 16.01.2023 року до 01.09.2025 року та, з урахуванням умов договору і меж позовних вимог, задоволено позовні вимоги у заявленому в позові розмірі.
Також суд перевірив правильність нарахування позивачем суми пені за період з 16.01.2023 року до 15.01.2024 року, враховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) стосовно обмеження нарахування пені шестимісячним строком, ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умови договору, суму заборгованості та межі позовних вимог, визнав обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 12512,47 грн. В частині вимоги про стягнення 192033,13 грн пені суд відмовив у позові.
У підсумку суд першої інстанції виснував про часткове задоволення позову, а саме: стягнення з відповідача 92680,00 грн основного боргу, 12512,47 грн пені та 5552,46 грн 3% річних.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у справі №909/1210/25 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права при тлумаченні умов договору щодо зміни розміру орендної плати. Зокрема вказує, що у цій справі суд мав з`ясувати не лише наявність в договорі згадки про індексацію, а й умови та порядок реалізації такої зміни, включно з письмовою пропозицією та погодженням, прямо передбаченими самим договором. Стверджує, що висновок суду про існування заборгованості побудовано без урахування того, що сторони протягом спірного періоду фактично та послідовно виконували договір за конкретними сумами, які приймалися обома сторонами без спору і без застережень. Заявляє, що ключовим доказом у справі є підписані сторонами без зауважень акти наданих послуг за 2023 рік, в яких визначено, що загальна вартість послуг за відповідний місяць становить 40000 грн або 45000 грн. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно знецінив доказове значення актів, не навівши переконливого мотивування, чому документи, в яких прямо визначено загальну вартість послуг, не підтверджують прийняття позивачем саме такої ціни за відповідний період. Наголошує, що у цій справі відповідач обґрунтовано покладався на поведінку позивача як на підтвердження того, що зобов`язання виконується належно, а саме - сума приймалася, акти підписувалися, зауваження відсутні. Апелянт вважає, що посилання позивача на те, що весь цей час існувала недоплата, прямо суперечить його попередній поведінці, а пункт 3.3 договору оренди не містить самостійної формули розрахунку, тоді як пункт 3.9 передбачає письмову пропозицію орендодавця про зміну орендної плати. Стверджує, що у 2023 році позивач не направляв актів звірки, рахунків чи письмових вимог щодо сплати саме тієї суми, яку згодом заявив як борг.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема зазначає, що підставою звернення до суду стало неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором оренди, а саме сплата у 2023 році орендної плати не в тому розмірі, який визначався договором, з урахуванням щорічної індексації такого розміру орендної плати. Вважає, що твердження відповідача про зміну ціни “через акти” є припущенням та суб`єктивним трактуванням умов укладеного між сторонами правочину. Заявляє, що довід про конклюдентне погодження іншої ціни не доведений і суперечить змісту договору.
16.05.2026 року позивач подав через систему «Електронний суд» додаткові пояснення (вх.№01-04/4086/26 від 18.05.2026 року), в яких підтримав доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Позивач та його представник заперечили проти доводів скаржника з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях.
Обставини справи
Як видно із наявних у справі копій документів, 01.07.2022 року ФОП Кліщ М.М. (Орендодавець) та ПП "Комора КС" (Орендар) уклали Договір оренди нерухомого майна №01/07/2022.
Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною фактичною площею 285.1 м2 (Двісті вісімдесят п`ять цілих одна десята квадратних метрів), що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Рогатин, вул. Галицька, буд. 68 а,-1-й поверх (далі-Об`єкт оренди), згідно викопіювання з технічного паспорта, яке є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1) (нежитлове приміщення № V площею 21,0 кв. м, нежитлове приміщення № VI площею 88,2 кв. м., нежитлове приміщення № VII площею 88,5 кв. м, нежитлове приміщення № VIII площею 64,8 кв. м, приміщення вбиральні № IX площею 2,2 кв. м, нежитлове приміщення № X площею 6,0 кв. м, нежитлове приміщення № XI площею 1,4 кв. м, нежитлове приміщення № XII площею 13.0 кв. м).
Згідно з пунктом 1.2 договору одночасно з Об`єктом оренди орендарю надається право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться Об`єкт оренди (його будівля), а також право на вільне користування земельною ділянкою, яка прилягає до Об`єкта оренди (його будівлі) у розмірі, необхідному для досягнення мети оренди, зокрема для можливості вільного доступу до Об`єкта оренди, розташування об`єктів зовнішньої реклами, облаштування фасаду, входів, під`їздів до будівлі, в якій розташований Об`єкт оренди тощо.
За змістом пункту 1.4 договору Об`єкт оренди передається в строкове платне користування з метою здійснення господарської діяльності.
У відповідності до пункту 2.1 договору вступ орендаря у володіння та користування Об`єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі Об`єкта оренди.
Згідно із пунктом 3.1 договору розмір орендної плати за користування нежитловим приміщенням загальною фактичною площею 285.1 кв.м становить 40000,00 (сорок тисяч) грн в місяць.
За приписами пункту 3.2 договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця.
Відповідно до пункту 3.3 договору розмір орендної плати буде збільшуватись один раз на рік в січні місяці на річний індекс інфляції попереднього року і ця сума залишається сталою на наступний рік. При цьому сторони погодилися, що така зміна ставок орендної плати відбуватиметься без укладення додаткової угоди до цього договору.
Згідно з пунктом 3.4 договору орендна плата за договором складається з плати за користування об`єктом оренди. Орендна плата нараховується і сплачується орендарем, починаючи з дати підписання між сторонами договору оренди нерухомого майна та акта приймання-передачі Об`єкта оренди.
За умовами пункту 3.5 договору орендна плата сплачується в національній валюті України в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця або в інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству України.
Відповідно до пункту 3.7 договору для звірки взаєморозрахунків сторони будуть при необхідності складати відповідний акт звірки.
Згідно з пунктом 3.8 договору орендар самостійно сплачує витрати за надані послуги (електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення, Інтернету та охорони) згідно укладених ним договорів, які за погодженням сторін укладаються орендарем самостійно.
За положеннями пункту 3.9 договору при зміні законодавчих або інших нормативно-правових актів, що стосуються орендних відносин, зміні або запровадженні нових цін тарифів та коефіцієнтів, введенні інших обов`язкових зборів та платежів орендна плата буде збільшуватись за погодженням сторін. При цьому пропозицію про зміну орендної плати подається орендодавцем орендарю в письмовому вигляді, але не частіше одного разу на рік.
У пункті 3.10 договору зазначено, що сторони дійшли згоди про те, що нарахування орендної плати за орендоване приміщення починається з 01 липня 2022 року.
Відповідно до пункту 6.1.3 договору орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування Об`єктом оренди та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.
Згідно пункту 6.1.7 договору орендар зобов`язується при необхідності проводити звірку взаєморозрахунків по сплаті орендних та інших платежів та підписувати відповідні акти звірки.
За приписами пункту 10.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та вимогами цього договору.
У пункті 10.2 договору зазначено, що у випадку прострочення орендарем сплати орендної плати орендодавцю в терміни, передбачені п.3.2 договору, орендар сплачує штраф (пеню) в розмірі 2% від належної до сплати суми за кожен день протермінування. Сплата штрафу (пені) не звільняє орендаря від проведення передбачених договором розрахунків.
Відповідно до пункту 13.1 даний договір набирає чинності із моменту підписання.
Згідно пункту 13.2 цей договір укладено на термін орендного користування з 01 липня 2022 року по 30 червня 2025 року.
За змістом пункту 13.3 договору зміни та доповнення до даного договору оформляються додатковою угодою про внесення змін до договору оренди, яку підписують уповноважені представники сторін та яка є невід`ємною частиною договору оренди.
Відповідно до пункту 13.4 договору одностороння відмова від виконання договору не допускається.
За приписами пункту 13.7 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за 90 днів до моменту закінчення строку договору, він вважається автоматично пролонгованим на такий самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, якщо немає інших змін, погоджених сторонами.
Відповідно до Акта прийому - передачі нежитлового приміщення від 01.07.2022 року орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною фактичною площею 285.1 м2 (Двісті вісімдесят п`ять цілих одна десята квадратних метрів), що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Рогатин, вул. Галицька, буд. 68 а,-1-й поверх (далі-Об`єкт оренди), згідно викопіювання з технічного паспорта, яке є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1) (нежитлове приміщення № V площею 21,0 кв. м, нежитлове приміщення № VI площею 88,2 кв. м, нежитлове приміщення № VII площею 88,5 кв. м, нежитлове приміщення № VIII площею 64,8 кв. м, приміщення вбиральні № IX площею 2,2 кв. м, нежитлове приміщення № X площею 6,0 кв. м, нежитлове приміщення № XI площею 1,4 кв. м, нежитлове приміщення № XII площею 13,0 кв. м).
В матеріалах справи наявні копії актів наданих послуг щодо оренди приміщення за січень-грудень 2023 року з відтисками печаток та підписами сторін.
Позивачем до позовної заяви додано копію фільтрованої виписки за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року, в якій відображено, що ПП "Комора КС" здійснювало оплату за оренду приміщення згідно договору №01/07/2022 від 01.07.2022 року в розмірі 40000,00 грн (перші два платежі від 14.04.2023 року та від 03.05.2023 року) та 45000,00 грн (наступні сім платежів з червня 2023 року по грудень (включно) 2023 року).
Як ствердив позивач, відповідач в порушення умов договору прийняті на себе договірні зобов`язання щодо сплати орендної плати в 2023 році належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 92680,00 грн.
21.07.2025 року з метою досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача претензію б/н з вимогою оплатити заборгованість із сплати орендної плати з урахуванням усіх умов договору оренди, докази направлення та отримання якої приєднані до матеріалів справи, зокрема копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відповідною відміткою.
01.08.2025 року відповідач у відповіді на претензію від 21.07.2025 року зазначив, що така не відповідає вимогам, встановленим статтею 222 ГК України, а тому залишається ним без розгляду.
06.10.2025 року позивач звернувся до відповідача з претензією №б/н, відповідно до якої зазначив про порушення умов договору щодо строків оплати орендної плати за серпень- вересень 2025 року та внесення орендної плати в неповному розмірі, встановленому договором оренди нерухомого майна №01/07/2022 від 01.07.2022 року, починаючи з 2023 року.
Матеріали справи містять копію відповіді на претензію від 06.10.2025 року, в якій відповідач просив підтвердити, що орендна плата за вересень-жовтень 2025 року становить по 48000,00 грн та виставити новий рахунок на відповідну суму.
Станом на 08.10.2025 року відповідач заборгованість не сплатив, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу пеню та 3% річних і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 92 680 гривень за 2023 рік, штраф (пеню) в розмірі 204545,60 гривень та 3% річних в сумі 8341,20 гривень.
21.01.2025 позивач подав через систему «Електронний суд» заяву про долучення детального розрахунку розміру позовних вимог (вх.№1064/26 від 21.01.2026), в якій зазначив про те, що підтримує позовні вимоги в розмірі 302 778 грн, з яких заборгованість по орендній платі - 92 680 грн,  5 552, 46 грн -3 % річних та 204 545, 60 грн – штраф в розмірі 2% від належної до сплати суми за кожен день протермінування.
У поданій заяві позивачем наведено розрахунок основної заборгованості, а саме:
Відповідно до умов Договору оренди, базова орендна плата становить 40000,00 грн. на місяць та підлягає коригуванню з урахуванням індексу інфляції.
Пункт 3.3 договору - щорічне підвищення орендної плати на річний індекс інфляції попереднього року без укладення додаткової угоди. 
Базова орендна плата (2022 рік): 40000,00 грн / місяць
Річний індекс інфляції за 2022 рік: 126,6 %
Множник індексації: 1,266
У зв?язку з чим розмір місячної орендної плати складає 50640,00 грн.
В таблиці розрахунку основної заборгованості відображено період: січень-грудень 2023 року з базовою ставкою 40000,00 грн, множником 1,266 та розрахунковою ставкою 50640,00 грн.
У вказаній таблиці зазначено фактично сплачені грошові кошти за січень-березень 2023 року в сумі 40000,00 грн, та за квітень-грудень 2023 року – 45000,00 грн.
Недоплата орендної плати за період з січня по березень 2023 року складає за кожен місяць - 10640,00 грн, а за період квітень-грудень 2023 року – 5640,00 грн. за кожен місяць.
Усього сума заборгованості по орендній платі за період січень-грудень 2023 року становить 92680,00 грн.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у справі №909/1210/25 в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції надає оцінку спірним правовідносинам в межах вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У цій справі суд встановив, що 01.07.2022 року ФОП Кліщ М.М. (Орендодавець) та ПП "Комора КС" (Орендар) уклали Договір оренди нерухомого майна №01/07/2022.
Отже, укладений договір став підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору.
Відповідно частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
За положеннями частини 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
В ході розгляду даної справи суд встановив, що згідно із пунктом 3.1 договору розмір орендної плати за користування нежитловим приміщенням загальною фактичною площею 285.1 кв.м. становить 40000,00 (сорок тисяч) грн в місяць.
За приписами пункту 3.2 договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця.
Відповідно до пункту 3.3 договору розмір орендної плати буде збільшуватись один раз на рік в січні місяці на річний індекс інфляції попереднього року і ця сума залишається сталою на наступний рік. При цьому сторони погодилися, що така зміна ставок орендної плати відбуватиметься без укладення додаткової угоди до цього договору.
Відповідно до пункту 6.1.3 договору орендар зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за користування Об`єктом оренди та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.
Окрім того сторонами в договорі погоджено, що розмір орендної плати буде збільшуватись один раз на рік в січні місяці на річний індекс інфляції попереднього року і ця сума залишається сталою на наступний рік.
Колегія суддів зазначає, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Сторони на власний розсуд в межах, передбачених законом, визначають взаємні права та обов`язки, а також відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, які відображаються у відповідному договорі.
Підписавши договір, сторони зобов`язують себе умовами укладеного договору та погоджуються з наслідками невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, які викладені в укладеному договорі.
У цій справі суд встановив, що договір оренди укладений у письмовій формі, підписаний і скріплений печатками сторін, погоджені всі умови та досягнута згода щодо виконання умов договору.
Отже, відповідач у цій справі повинен був сплачувати орендну плату у порядку та розмірі, як це зазначено в пункті 3.3 укладеного договору оренди.
Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги, зокрема посилання апелянта на підписані сторонами акти наданих послуг за 2023 рік, оскільки умови договору, зокрема пункт 3.3, є чіткими і зрозумілими, а відтак підписавши такий договір, відповідач як сторона правочину зобов`язаний їх виконувати.
Доказів про зміну чи визнання недійсним у встановленому порядку в частині пункту 3.3 договору оренди матеріали справи не містять, відтак такий пункт договору є чинним та підлягав обов`язковому виконанню відповідачем як орендарем при сплаті орендних платежів.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції стосовно існування заборгованості побудовано без урахування того, що сторони протягом спірного періоду фактично та послідовно виконували договір за конкретними сумами, які приймалися обома сторонами без спору і без застережень, і про те, що ключовим доказом у справі є підписані сторонами без зауважень акти наданих послуг за 2023 рік, в яких визначено, що загальна вартість послуг за відповідний місяць становить 40000 грн або 45000 грн. 
Факт підписання позивачем у 2023 році Актів наданих послуг та прийняття позивачем оплати в зазначених у цих актах розмірах не підтверджує відповідності розміру фактично сплачених відповідачем коштів за користування об`єктом оренди тому розміру і порядку сплати орендної плати, який встановлено у договорі оренди, а лише засвідчує, що виконавцем були надані послуги по оренді приміщення у відповідному періоді на певну суму та замовник не має претензій до виконавця стосовно наданих послуг. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги твердження відповідача про узгодження розміру орендної плати у спрощений спосіб шляхом усної домовленості, оскільки в Договорі оренди нерухомого майна №01/07/2022 від 01.07.2022 сторони погодили та визначили розмір орендної плати, її збільшення на річний індекс інфляції попереднього року та порядок зміни розміру орендної плати, що і врахував позивач при проведенні розрахунку заборгованості. 
Водночас, матеріали справи не містять доказів про внесення змін до договору чи додаткових угод до нього щодо ціни, відповідно до п.13.3 Договору.
З огляду на вищевикладене та проаналізувавши матеріали даної справи, колегія суддів констатує про порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати орендної плати в розмірі та у строк, встановлений договором оренди нерухомого майна №01/07/2022 від 01.07.2022 року.
Перевіривши розрахунок основної суми заборгованості, детальний аналіз якого наведено вище, апеляційний господарський суд вважає такий розрахунок арифметично правильним. 
Відтак, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 92680,00 грн основного боргу.
Стосовно штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України (який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону).
За приписами пункту 10.1 договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та вимогами цього договору.
У пункті 10.2 договору зазначено, що у випадку прострочення орендарем сплати орендної плати орендодавцю в терміни, передбачені п.3.2 договору, орендар сплачує штраф (пеню) в розмірі 2% від належної до сплати суми за кожен день протермінування. Сплата штрафу (пені) не звільняє орендаря від проведення передбачених договором розрахунків.
Проаналізувавши вищевказаний пункт, колегія суддів зазначає, що дана штрафна санкція за своєю правовою природою є пенею.
Вище зазначено, що суд першої інстанції перевірив правильність нарахування позивачем суми пені за період з 16.01.2023 року до 15.01.2024 року, враховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) стосовно обмеження нарахування пені шестимісячним строком, ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умови договору, суму заборгованості та межі позовних вимог, визнав обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 12512,47 грн. В частині вимоги про стягнення 192033,13 грн пені суд відмовив у позові. 
У відмовленій частині позову рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у справі №909/1210/25 ніким не оскаржується.
Встановивши порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати орендних платежів, враховуючи умови пункту 10.2 договору та положення частини 6 статті 232 ГК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені (з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення: 16.01.2023 – 15.07.2023), в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 12512,47 грн пені.
Також суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на встановлені судом обставини про порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати орендної плати в розмірі та у строк, встановлений договором оренди нерухомого майна №01/07/2022 від 01.07.2022 року, перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно й обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 5552,46 грн 3% річних.
Отже, враховуючи вищеописані норми права, встановлені у цій справі обставини та мотиви, наведені у цій постанові, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи.
За наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у справі №909/1210/25.
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – без змін.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Комора КС" б/н від 20.03.2026 року (вх.№ 01-05/841/26 від 23.03.2026 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026 року у справі №909/1210/25 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич 

Суддя С.В. Іванчук

Суддя Р.В. Міліціанов