ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №333/4261/25     Головуючий в 1 інст. Наумова І.Й.
Провадження №33/807/146/26 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року місто Запоріжжя
Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) – адвоката Зубрева В.О., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок,
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 02 травня 2025 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя, Комунарський район, по вул. Оріхівське шосе, біля б. 14, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а саме: в спеціалізованому медичному закладі, у лікаря-нарколога, водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив положення п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення або у зв`язку із вчиненням особою дій у стані крайньої необхідності.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, статтею 266 КУпАП не передбачено виключень щодо огляду на стан наркотичного сп`яніння в частині обов`язку застосування спеціального технічного засобу на місці зупинки. Вищезазначена норма права Кодексу України про адміністративні правопорушення має вищу юридичну сили перед нормами Інструкції або інших актів, що регламентують дану процедуру.
В той же час, доказів пропонування йому ( ОСОБА_1 ) проходження огляду на стан сп`яніння саме за допомогою спеціального технічного засобу на місці спілкування із працівниками поліції матеріали справи не містять, та вочевидь не відбувалось.
Відсутність таких спеціальних технічних засобів у розпорядженні працівників поліції не може бути причиною та підставою для порушення статті 266 КУпАП.
Працівниками поліції було порушено передбачену статтею 266 КУпАП процедуру проведення огляду на стан сп`яніння стосовно ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про її недійсність, оскільки, останньому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки.
Крім того, що форма направлення до закладу охорони здоров`я передбачає зазначення найменування такого закладу. Поряд із цим у долученому до справи направленні вказана певна абревіатура, що унеможливлює однозначну ідентифікацію найменування закладу охорони здоров`я. Це має важливе значення, оскільки не всім, а лише певним визначеним закладам надано право проводити такі огляди. Посилаючись на суттєвий дефект вищевказаного документу, апелянт вважає, що у спірних правовідносинах відсутнє документально оформлене направлення особи на огляд на стан сп`яніння.
Крім цього, долучене до справи направлення не у повній мірі відповідає встановленій формі, що передбачена додатком до Інструкції, зокрема замість «поліцейський» «уповноваженою особою патрульної поліції».
Отже, 02 травня 2025 року, належним чином його направлення до закладу охорони здоров`я також достатніми доказами не підтверджується.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження законності підстав зупинки транспортного засобу.
Законні підстави для проведення його огляду були відсутніми, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів наявності у нього ознак сп`яніння.
Разом із тим, оскільки матеріалами справи наявність зазначених ознак сп`яніння безсумнівно не підтверджується - то законні підстави проведення огляду на стан сп`яніння щодо нього у працівників поліції були відсутні, дії останніх щодо проведення огляду на стан сп`яніння є незаконними та свавільними.
Працівником поліції не було зроблено юридично визначених пропозицій проходження огляду на стан сп`яніння, за відмову від якого передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Згідно з долученими органом поліції відеозаписами, поліцейський пропонує йому ( ОСОБА_1 ) «проїхати до лікаря нарколога» (таймінг 33 хвилини 40 секунд - 34 хвилини 00 секунд), що не є тотожним поняттю «огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я», як того вимагають приписи КУпАП та Інструкції.
Тобто, огляд повинен проводиться в закладі охорони здоров`я, а не у приватного нарколога.
З наведеного убачається, що працівником поліції не було зроблено юридично визначених пропозицій щодо проходження огляду на стан сп`яніння, як того вимагає КУпАП та Інструкція.
В той же час, відповідальності за відмову від пропозиції «проїхати до лікаря нарколога» нормами частини 1 статті 130 КУпАП не передбачено.
У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення, йому інкриміновано відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Апелянт просить також врахувати, що він є діючим військовослужбовцем Збройних Сили України, учасником бойових дій та у той день виконував відповідальне завдання щодо доставки важливого технічного обладнання до командно-спостережного пункту. Це необхідно було зробити у найкоротшій час, оскільки від цього залежала доля (життя, здоров`я) інших військовослужбовців.
Натомість втрата часу через необґрунтовані підозри поліцейських, поставила б під загрозу життя багатьох людей.
Зважаючи на викладене, він фактично діяв у стані крайньої необхідності.
Про зазначені обставини він повідомляв працівників поліції (зафіксовано долученими відеозаписами 33 хвилини 40 секунд - 35 хвилин 20 секунд), однак останні жодним чином на це не відреагували.
В той же час, при розгляді справи судом першої інстанції вищезазначені, вкрай важливі, обставини буди безпідставно відкинуті та не взяті до уваги.
Докази, на підставі яких судом першої інстанції притягнув його до адміністративної відповідальності, виходять виключно від зацікавленого суб`єкта, на якого покладено обов`язок щодо збирання доказів, натомість об`єктивних доказів його вини у інкримінованому правопорушенні матеріали справи не містять.
Судом першої інстанції безпідставно було залишено поза увагою та не прийнято аргументи захисту стосовно того, що працівник поліції, в порушення процедури, не пропонував йому пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу. Об`єктивних доказів наявності підстав для проведення огляду, доказів на підтвердження безумовного додержання встановленої процедури матеріали справи не містять.
Більш того, з матеріалів справи убачається, що процедуру було грубо порушено.
Натомість лише рапорт працівника поліції у справі про адміністративне правопорушення не є належним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Такий висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду (постанова КАС ВС від 20.05.2020 №524/5741/16-а ).
Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що дії працівників поліції щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення є протиправними і порушують засаду законності, а висновки суду першої інстанції про повну доведеність вини (на підставі наданих органом поліції документів) є безпідставним та необґрунтованим оскільки: у матеріалах справи відсутні об`єктивні докази законності підстав для зупинення транспортного засобу під керуванням заявника, наявність підстав для проведення огляду є недоведеним та перебуває в площині «розумного сумніву», йому не було запропоновано пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, що свідчить про недійсність процедури за статтею 266 КУпАП. Поліцейськими були допущені вирази, що суперечать нормам КУпАП та Інструкції та за відмову від яких настання відповідальності не передбачено, він діяв в стані крайньої необхідності та від його дій залежали життя інших.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник-адвокат Зубрев В.О. просить апеляційну скаргу задовольнити. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був діючим військовослужбовцем та був залучений до заходів оборони у зв`язку із озброєною агресією проти України, що підтверджується долученими до справи витягом з наказу №135 та довідкою від 20.06.2025 року, а отже на останнього розповсюджувалась дія статті 266-1 КУпАП, а не ст.266 КУпАП. Про обставини проходження служби та виконання службового завдання ОСОБА_1 , неодноразово повідомляв працівників поліції та надавав відповідні документи.
Також, захисник просить не залишити поза увагою й допущені поліцейськими порушення статті 266 КУпАП, про які детально зазначено у апеляційній скарзі.
Таким чином, на думку захисника-адвоката Зубрева В.О., працівник поліції не мав законного права здійснювати дії, спрямовані на проведення огляду на стан сп`яніння та в подальшому складати протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 оскільки на той момент останній був військовослужбовцем.
Поряд із тим, судом першої інстанції не було враховано обставину проходження військової служби ОСОБА_1 та жодних мотивів застосування статті 266 КУпАП, замість статті 266-1 КУпАП у оскаржуваній постанові не наведено.
В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 не з`явився, захисник останнього – адвокат Зубрев В.О. зазначив про обізнаність ОСОБА_1 про день, час та місце судового засідання, підтвердив можливість розгляду справи апеляційним судом за відсутності ОСОБА_1 , зазначив про узгодженість вказаного питання та правової позиції між ним та ОСОБА_1 . 
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 . 
Заслухавши пояснення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Зубрева В.О., який підтримав апеляційну скаргу, разом з доповненнями, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №318068 від 02 травня 2025 року, згідно з яким, 02 травня 2025 року о 15-40 годині в м.Запоріжжя, Комунарський район, по вул.Оріхівське шосе, біля буд.14, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку, а саме: в медичному закладі, у лікаря-нарколога відмовився, що зафіксовано на БК 471007. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02 травня 2025 року;
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 04 квітня 2018 року;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Запорізькій області ДПП Храмова Р., згідно з яким, останній доповідає, що 02 травня 2025 року під час несення служби за адресою: м.Запоріжжя, вул.Оріхівське шосе, 14 о 15-40 годині було зупинено автомобіль Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , який є діючим військовослужбовцем. Під час спілкування з водієм було встановлено у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився, що зафіксовано на БК-471007. На водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП серії ЕПР1 №3108068. Вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_3 . Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений, подію зафіксовано на БК №№471854, 475462, 471007.

Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Як убачається з оскаржуваної постанови, в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце слухання повідомлявся. 
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Зубрев В.О. в судовому засіданні наполягав на задоволенні його письмового клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення або у зв`язку із вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності. Навів доводи, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї. 
При апеляційному розгляді справи захисник – адвокат Зубрев В.О. навів доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі та, крім того, всі доводи, зазначені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції та спростовані в оскаржуваній постанові. 
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту при апеляційному розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що у працівників поліції не було законних підстав для зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , є необґрунтованими.
Відповідно до положень п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Поліцейський, згідно з п.п.2, 3 ч.1 ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.
Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
З огляду на місце зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено, а тому доводи апелянта про незаконність зупинки транспортного засобу під його керуванням є безпідставними.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що наявність підстав для проведення огляду є недоведеним та перебуває в площині «розумного сумніву», йому не було запропоновано пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, що свідчить про недійсність процедури за статтею 266 КУпАП, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
З відеозапису події убачається, що працівником поліції під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, про що останнього було повідомлено та неодноразово запропоновано йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що він не має часу, у зв`язку із чим відмовляється їхати до лікарні. Після цього ОСОБА_1 працівниками поліції були неодноразово роз`яснені наслідки відмови від проходження такого огляду та повідомлено про те, що у разі ухилення від проходження огляду на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за п.2.5 ПДР, а саме – за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Після чого, ОСОБА_1 були зачитані його права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП. 
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом події.
Отже, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння.
В свою чергу, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. 
Одним із таких розпоряджень поліцейського, є вимога пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21, п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 липня 2025 року у справі № 990SCGC/9/25).
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), згідно з якими, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у такої особи ознак наркотичного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
Відповідно до пункту 3, 4 розділу І, пункту 12 розділу II даної Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота) (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
В цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та категорично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи сторони захисту на те, що в направленні на огляд зазначена лише абревіатура медичного закладу, не є слушними, оскільки згідно з відеозаписом, ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а не від огляду у певному медичному закладі, чи з підстав, що йому незрозуміло, де саме має проводитись цей огляд. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом в справі, також на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки вказаний вище рапорт працівника поліції не є єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення. Цей рапорт узгоджується з іншими доказами.
Доводи сторони ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає також непереконливими, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В своїй постанові від 21 грудня 2018 року Верховний Суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. 
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Апеляційним судом з дослідженого відеозапису встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_1 повідомляв поліцейським про те, що йому потрібно відвезти певне обладнання. Однак, матеріалами справи не підтверджується те, що вказане завдання не могло бути у вищевказаній ситуації окрім ОСОБА_1 іншими особами, і що вказане завдання могло бути виконано лише за умови відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Документи, надані стороною захисту, а саме: витяги з наказів командира певної військової частини (по стройовій частині) №325 від 11 листопада 2024 року, №135 від 01 травня 2025 року, довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, самі по собі не підтверджують доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, на що також обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.
Доводи захисника-адвоката Зубрева В.О., в доповненнях до апеляційної скарги, про те, що огляд ОСОБА_1 як військовослужбовця, мав здійснюватись в порядку, передбаченому ст.266-1 КУпАП, є безпідставними. Ці доводи ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.
Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Отже, підстав для застосування процедури, передбаченої ст.266-1 КУпАП не було.
Окрім того, відповідно до вимог ст.15 КУпАП, військовослужбовці несуть відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, на загальних підставах. 
Тому, в цьому випадку адміністративні матеріали оформлені та протокол про адміністративне правопорушення обґрунтовано складені працівником поліції, що повністю відповідає вимогам ст.255 КУпАП. 
Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. самим ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , на думку суду апеляційної інстанції, жодним чином не впливають на законність постанови суду першої інстанції та не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а доводи апелянта про протилежне є безпідставними та суперечать фактичним обставинам справи.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП  та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту у встановленому законом порядку не спростовано.
Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку. 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2025 року стосовно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду     С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 333/4261/25