Справа № 285/1640/26
провадження у справі № 2-а/0285/55/26
РІШЕННЯ
Іменем України
12 травня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого – судді Мозгового В.Б. 
за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О. 
розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА №6720249 від 25.02.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно оскаржуваної постанови його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за те, що він 24.02.2026 р. о 23 год. 28 хв. с. Варварівка, ву. Молодіжна, Звягельського району Житомирської області, не пред`явив посвідчення водія, реєстраційні документи на ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.п.2.1 ПДР.
Позивач посилаючись на те, що оскільки він автомобілем не керував, а також, що під час оформлення поліцейськими було порушено процесуальні норми, просить суд позов задовольнити. 
Відповідач ГУНП в Житомирській області направив відзив на позовну заяву де просить в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, вислухавши пояснення представника позивача,суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 24.02.2026 рокубуло винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6720249 , якою на позивача накладено штраф в розмірі 425 грн., за порушення ним п.п.2.1 ПДР (а.с.9).
Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Представник позивача стверджує, що останній не керував транспортним засобом.
На підтвердження правомірності винесеної постанови представник відповідача до відзиву на позовну заяву долучив файли із відеозаписом. Оскаржувана постанова містить посилання на відеофіксацію.
При дослідженні доданого до відзиву відеозапису, судом встановлено, що викладені у оскаржуваній постанові факти порушення позивачем вимог ПДР України, не знайшли свого підтвердження.
Судом оглянуті надані відповідачем відеозаписи та встановлено, зокрема, що з відеофайла (файл Калітка 2), якій зроблено на боді камеру поліцейського, зафіксовано лише спілкування поліцейського з ОСОБА_1 під час якого останній на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння заперечує факт керування та пропонує поліцейському пред`явити відеодокази руху автомобіля та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння лише після пред`явлення доказів руху автомобіля. Крім того, на долучених відповідачем до відзиву відеофайлів не зафіксовано сам факт зупинки автомобіля, як і не зафіксовано, що даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 ..
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Окрім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 , керування транспортним засобом, в розумінні визначення передбаченого у вказаних вище нормативно-правових актах.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт керування особою транспортним засобом та порушення ним під час керування ПДР. 
Як вбачається з вимог статті 280 КупАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, перш за все, чи було вчинено адміністративне правопорушення.
В даному випадку факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню. 
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, в зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.
У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню у користь позивача судовий збір у сумі 665,60 грн..
Керуючись ст.ст. 2, 77, 134, 139, 293, 295 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності– задовольнити повністю.
Скасувати постанову серії ЕНА №6720249 від 25.02.2026 про накладення на  ОСОБА_1  адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП та провадження по справі закрити. 
Стягнути на користь  ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області сплачений ним судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 12.05.2026 року.

Головуючий