ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Кихтюк Р.М.

21 квітня 2026 року	Львів	Справа № 161/10709/25 пров. № А/857/6030/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б..
представника відповідача: Мінчук Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року у справі № 161/10709/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу держаного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
02.06.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до відділу держаного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив суд:
-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27.05.2025р. серії 007402.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2026р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2026р. скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.
Представник відповідача, Мінчук Р.С. в судовому засіданні просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в силу вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі направлення Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області на перевірку № 000784 від 25.04.2025р. співробітниками Відповідача проводилась рейдова перевірка (перевірка на дорозі).
Під час вказаних заходів близько 12 год 48 хв. 02.05.2025р. старший державний інспектор Давидюк Р.В. за допомогою сигнального диска вказавши на транспортний засіб та місце зупинки подав вимогу про зупинку водієві вантажного автомобіля Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Однак, вказана вимога інспектора виконана не була, водій вантажного автомобіля Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 продовжив рух без зупинки, проігнорувавши вимогу інспектора.
02.05.2025р. доповідною запискою №17876/37/18-25 старший державний інспектор Давидюк Р.В. повідомив в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області про описану подію, зазначивши що відеофіксація порушення проводилася з нагрудної камери AW9952090.
Листом №39608/5.1.1/24-25 від 05.05.2025р. Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях із запитом про надання відомостей про фізичну особу / керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 , або у разі наявності, відомості про належного користувача цього транспортного засобу. 
07.05.2025р. Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях листом №31/35-14-5514-2025 повідомив, що вантажний автомобіль Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за громадянином ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 .
Крім того, повідомлено, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості щодо оформлення належного користувача на зазначений транспортний засіб.
09.05.2025р. повідомленням №41825/37/24-25 ОСОБА_1 запрошено на розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122-2 КУПАП, яке відбудеться 27.05.2025р. з 10 до 12 год. у приміщенні відділу за адресою: м. Рівне, вул. Відінська, 8 (другий поверх).
27.05.2025р. Постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті від №007402 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122-2 КУПАП та накладено штраф у розмірі 51000 грн.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Із змісту пп.2, 15, 27, 54, 58, 62 п.5 вказаного Положення видно, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритноваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
п.8 Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
В ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» видно, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил .
Згідно пп.1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
ст.9 КУпАП, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч.2 ст.122-2 КУпАП невиконання вимог уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
ст.251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В ст.77 КАС України видно, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, вчинення позивачем адміністративного правопорушення зафіксовано на портативний відеореєстратор № AW9952090, про що зазначено інспектором у доповідній записці та у оскаржуваній постанові.
Цей відеозапис відображає, як інспектор за допомогою сигнального диска вказавши на транспортний засіб та місце зупинки подав вимогу про зупинку водієві вантажного автомобіля MERCEDES-BENZ реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Однак, вказана вимога інспектора виконана не була, водій вантажного автомобіля MERCEDES-BENZ реєстраційний номер НОМЕР_1 продовжив рух без зупинки, проігнорувавши вимогу інспектора.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що суб`єкт відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122-2 КУпАП, визначений в ст.14-3 КУпАП, за змістом якої адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст.122-2, ч.ч.2, 3 ст.132- 1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно- телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Колегія суддів звертає увагу апелянта і на той факт, що із змісту листа від 07.05.2025р. Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях листом №31/35-14-5514-2025 чітко видно, що вантажний автомобіль Mercedes-Benz реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за громадянином ОСОБА_1 , адреса Волинська область, м. Луцьк, вул.Огієнка,9/9, а тому в даному випадку саме апелянт є особою, що вчинила адміністративне правопорушення.
Стосовно доводів апелянта що представник суб`єкта контролю намагався його зупинити з порушення вимог закону та створюючи небезпеку для руху транспорту на вказаній вище ділянці дороги колегія суддів зазначає наступне.
Дані доводи спростовуються наявними письмовими доказами в матеріалах справи, а також відеофіксацією інкримінованого порушення, з якого чітко видно невиконання позивачем вимоги про зупинку, яку зроблена завчасно і на ділянці дороги з належною оглядовістю. 
Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача про відсутність вини у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення ч.2 ст.122-2, які жодним письмовими доказами не підтверджені. При цьому, відповідач довів правомірність винесення постанови, про що надано відповідні письмові докази, які не спростовані позивачем.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Державної служби України з безпеки на транспорті діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновків, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року у справі № 161/10709/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 30.04.2026р.