ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/2844/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства “Мітакс” до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:
Приватне підприємство “Мітакс” (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову №032993 від 30.01.2024 Державної служби України з безпеки на транспорті (відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області) про застосування до приватного підприємства “Мітакс” адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, під час здійснення перевірки на дотримання вимог Закону України “Про автомобільний транспорт”, водієм транспортного засобу на місці перевірки було надано інспектору для огляду відомість обліку робочого часу та відпочинку водія та бланк підтвердження діяльності, а також надано усні пояснення з приводу того, що лист фіксації режиму праці та відпочинку за період з 20.10.2023 по 24.10.2023 відсутній у зв`язку із тим, що за вказаний період транспортний засіб не здійснював будь яких перевезень в тому числі і переміщень з одного місця в інше, оскільки у вказаний період перебував на технічному обслуговуванні (ремонті). Однак, інспектором безпідставно не було взято до уваги вказані доводи водія та складено акт щодо порушення позивачем вимог ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, пункту 3.3 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 року. Окрім цього, позивач вказав про порушення відповідачем встановленого законом строку розгляду справи, який становить два місяці з дня виявлення порушення, оскільки акт про виявлені порушення було складено 25.10.2023 року, а розгляд справи про застосування адміністративно-господарського штрафу відбувся 30.01.2024 року, тобто з пропущенням 2-х місячного строку розгляду справи.
Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач) подав до суду відзив, в якому заперечував проти позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявленого позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються з дотриманням вимог статті 250 Господарського кодексу України, який є актом вищої юридичної сили, ніж Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567, на який посилається позивач. Так, зазначена стаття Господарського кодексу України передбачає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Окрім цього вказує, що позивач належним чином був повідомлений про розгляд справи відповідно до акту №006847 від 26.10.2023 року рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було надіслано на адресу позивача завчасно, однак у зв`язку із закінченням терміну зберігання повернуто відправнику. 
По суті виявлених порушення відповідач зазначає, що чинним законодавством саме на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечення належної експлуатації тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами. У свою чергу, непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону №2344-ІІІ документів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-III. 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.70, у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. Саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини справи. Наведене у своїй сукупності свідчить про законність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.01.2024 №032993. 

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові та електронні докази, судом встановлено наступне.
26.10.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті здійснено рейдову перевірку (перевірка на дорозі) на підставі направлення на рейдову перевірку від 23.10.2023 року №000184 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області.
В ході перевірки, проведеної старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Обиходом Д.А., на автомобільній дорозі М-06, 235 км. Київ - Чоп перевірено транспортний засіб марки “DAF” реєстраційний номер НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 та напівпричіп марки “BENALU” реєстраційний номер НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 під керуванням водія - ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлено порушення: здійснення внутрішніх вантажних перевезень згідно ттн №148 від 26.10.2023 року без наявних на момент перевірки документів передбачених статтею 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”. У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” абзац 3 частини 1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” відсутні на момент перевірки щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія за 20.10.2023, 21.10.2023, 22.10.2023, 23.10.2023, 24.10.2023 з 00 год. 00 хв. по 12 год. 25 хв. з урахуванням часу UTC, або бланку підтвердження діяльності водія, чим порушено наказ МТЗУ №340 ВІД 07.06.2010, наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010.
За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.10.2023 №АР006847. Водій ОСОБА_1 від пояснень по суті виявлених порушень та підпису відмовився, про що свідчить відповідна відмітка в акті (а.с .37).
28.12.2023 відповідач направив на адресу позивача повідомлення на розгляд справи на 30.01.2024 в приміщення Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 248 “У”, 2 поверх кабінет № 1 для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт о 10:00 год (а.с. 40).
За результатами розгляду акту від 26.10.2023 №АР006847 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Пономаренко В. винесено постанову №032993 від 30.01.2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення вимог ст. 34, 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” у зв`язку з тим, що на момент перевірки відсутні щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водія за20.10.2023, 21.10.2023, 22.10.2023, 23.10.2023, 24.10.2023 або бланк підтвердження водія, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” (а.с.70).
Вважаючи дану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне. 
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-III).
Згідно зі ст. 2 Закону № 2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень. 
За приписами ч. 3 ст. 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 Положення № 103).
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
За змістом п.4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з пунктами 2, 12 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пунктом 20 Порядку №1567 визначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-ІІІ та п.2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до положень ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Тобто, вказаний перелік не є вичерпним, і при необхідності під час перевірки можуть бути витребувані інші документи, передбачені чинним законодавством.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (Інструкція №385).
Згідно з п.1.3 Інструкції №385 ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до п. 1.4 Інструкції №385, картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.
Згідно з п. 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п. 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
За змістом вказаних положень Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, у разі використання цифрового тахографа використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом, має при собі картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Пунктом 6.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010, передбачено, що у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4). Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт” за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено матеріалами справи, Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області було надіслано Акт №006847 від 26.10.2023 року до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, у зв`язку з тим, що в товарно-транспортній накладній №148 від 26.10.2023 року, яку пред`явив водій уповноваженій особі Укртрансбезпеки зазначено автомобільний перевізник ТОВ “Укрвінтранс”.
Начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій 23.11.2023 року винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 000944 щодо ТОВ “Укрвінтранс” (а.с. 41)
15.12.2023 року від ТОВ “Укрвінтранс” надійшла скарга на постанову №000944 від 23.11.2023 року до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій серед іншого, ТОВ “Укрвінтранс” надало договір № 24102023/1П від 24.10.2023 року, який укладено між ТОВ “Укрвінтранс” та ПП “Мітакс”, відтак з 26.10.2023 року автомобільним перевізником виступало ПП “Мітакс” (а.с.49-51).
Наказом Голови Державної служби України з безпеки на транспортні скасовано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.11.2023 року № 000944 та направлено матеріали справи, згідно акту № 006847 від 26.10.2023 року, до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області, за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, а саме ПП “Мітакс”.
Відтак, автомобільним перевізником у спірних правовідносинах є саме ПП "Мітакс".
Як стверджує позивач, під час під час здійснення перевірки на дотримання вимог Закону України “Про автомобільний транспорт”, водієм ОСОБА_1 на місці перевірки було надано інспектору для огляду відомість обліку робочого часу та відпочинку водія та бланк підтвердження діяльності, а також надано усні пояснення з приводу того, що лист фіксації режиму праці та відпочинку за вказаний період 20.10.2023, 21.10.2023, 22.10.2023, 23.10.2023, 24.10.2023 відсутній у зв`язку із тим, що за вказаний період транспортний засіб не здійснював будь яких перевезень в тому числі і переміщень з одного місця в інше, оскільки перебував на технічному обслуговуванні (ремонті).
До матеріалів позову позивачем надано бланк підтвердження діяльності водія, згідно якого водій ОСОБА_1 в період з 18.10.2023 по 24.10.2023 не здійснював перевезення пасажирів та/або вантажів, а також відомості обліку робочого часу та відпочинку водія, згідно яких у період з 18.10.2023 по 24.10.2023 транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 перебував на ремонті (а.с.8, а.с.10-13).
Однак суд критично оцінює такі документи, оскільки вказаний бланк та відомості не були в наявності у водія транспортного засобу під час проведення перевірки, що свідчить про порушення вимог ст. 34, 38 Закону № 2344-ІІІ. 
Бланки підтвердження встановленої форми мають бути заповнені перед рейсом, підписані перевізником та водієм, та надані уповноваженій особі під час перевірки.
Таких бланків підтвердження діяльності, як вбачається зі встановлених у даній справі обставин, на момент проведення перевірки водієм транспортного засобу, який перебуває у користуванні позивача як перевізника, відповідачу не було пред`явлено.
Відтак, перевізник та водій мали б вжити заходів для того, щоб необхідна для перевезення документація була наявна до початку руху.
Непред`явлення позивачем (його уповноваженою особою) під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) тахокарт або бланку (бланків) підтвердження діяльності за 28 попередніх календарних дні свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування адміністративно-господарського штрафу, визначеного статтею 60 Закону №2344-ІІІ.
Відповідальність за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу настає за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності саме на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.
Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385 саме своєчасне заповнення тахокарт та забезпечення їх належного зберігання є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, а автомобільний перевізник в свою чергу зобов`язаний здійснювати контроль за роботою водіїв транспортних засобів.
Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.02.2024 у справі №600/3906/22-а.
Положеннями частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ чітко визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону №2344-ІІІ, застосовується саме до автомобільних перевізників. 
Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем строку розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт суд зазначає таке.
Так, згідно з абзацом 1 пункту 25 Розділу “Оформлення результатів рейдової перевірки (перевірки на дорозі) та застосування адміністративно-господарських штрафів” Порядку №1567 (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Вирішуючи спір, суд звертає увагу на те, що накладене оскаржуваною постановою стягнення за своєю суттю є адміністративно-господарською санкцією (адміністративно-господарським штрафом), порядок застосування якого станом на 30 січня 2024 року (дата винесення оскаржуваної позивачем постанови) регулювалось нормами Господарського кодексу України (чинного до 28 серпня 2025 року).
Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
До видів адміністративно-господарських санкцій, встановлених статтею 239 ГК України, які можуть застосовуватись до суб`єктів господарювання, серед інших, належить адміністративно-господарський штраф.
Згідно статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
При цьому строк, який визначений пунктом Порядку № 1567 як підзаконним нормативно-правовим актом, є строком розгляду справи про порушення у сфері законодавства про автомобільний транспорт, а не строком накладення адміністративно-господарського штрафу.
Суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 16.08.2023 у справі №160/12371/22, від 26.10.2023 у справі №160/17116/22 вже викладав висновки щодо застосування ст. 250 ГК України та пункту 25 Порядку №1567 у контексті строку застосування штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Зокрема, у постанові від 16.08.2023 у справі №160/12371/22 Верховний Суд указав, що пункт 25 Порядку №1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а стаття 250 ГК України визначає строк притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення.
Водночас, аналізуючи зміст ст.250 ГК України, Верховний Суд вказав, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду у статті 250 ГК України містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законом правил здійснення господарської діяльності. Другий обмежувальний строк полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк не може бути застосовано пізніше шести місяців з дня виявлення правопорушення.
Отже, виходячи з аналізу приписів статті 250 ГК України, Верховний Суд констатував, що під час виявлення факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, установлених частиною першою статті 250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.
Строки, передбачені статтею 250 ГК України та пунктом 25 Порядку №1567, мають принципово різне значення, адже пункт 25 Порядку №1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а стаття 250 ГК України строку притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення.
Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм в аналогічних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 160/17116/22.
Отже, суд констатує, що строк застосування штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт врегульовано частиною першою статті 250 ГК України і становить шість місяців з дня виявлення порушення, але не більше як рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законом правил здійснення перевезення пасажирів чи/та вантажів.
Як вбачається з матеріалів справи, актом №АР006847 від 26.10.2023 року зафіксовано порушення позивачем абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ.
Тобто, саме з 26.10.2023 року, дня складання акта фіксації правопорушення, слід відраховувати шестимісячний строк для притягнення особи до відповідальності у спірних відносинах, згідно з вимогами статті 250 ГК України. 
Враховуючи те, що акт проведення перевірки було складено 26.10.2023 року, а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято 30.01.2024 року, суд висновує, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено строки застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
На підставі викладеного, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова прийнята відповідачем обґрунтовано, а підстави для її скасування у судовому порядку відсутні.
Відтак, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 - 77, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Мітакс" до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:
позивач - Приватне підприємство "Мітакс"(м-н "Сонячний", буд. 1, кв. 1, м. Новодністровськ, Дністровський район, Чернівецька область, код ЄДРПОУ 34519013);
відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (вул. Руська, 248-У, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 39816845).

Суддя   В.К. Левицький