КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3543/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, та податкової вимоги, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним і скасувати Податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022272404про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 145 996,25 грн;
- визнати протиправним і скасувати Податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022472404 про порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183,1 та 183,2 ст. 183, п. 185,1 ст. 185, п. 187,1 ст. 187, п. 188,1 ст. 188, п. 198,5 ст. 195 ПК України і зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 10182 грн;
- визнати протиправним і скасувати Податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022282404 про штраф за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на суму 3400 грн;
- визнати протиправним і скасувати Податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022292404 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 241 893,84 грн;
- визнати протиправним і скасувати Податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022302404 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності на суму 20 157,81 грн;
- визнати протиправною і скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року № 000022392404 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 202 299,24 грн. 
В обґрунтування вимог представник позивача вказує, що позивачем не допущено порушень податкового законодавства, а викладені в акті планової перевірки висновки є завідомо помилковими. Вказаний акт містить неправдиві дані, тому платник податків подала заперечення до акту перевірки. Заперечення платника податків були частково задоволені. Відповідачем позивачу направлені запити 24.01.2025 року та 31.01.2025 року з вимогою про надання банківських виписок з деталізацією по контрагентам та призначення платежу і в акті зазначено, що станом на дату закінчення перевірки (31.01.2025 року) банківські виписки не надано, про що складено акт, тобто, відповідач, всупереч строкам встановленим п.п. 73.3.3 ПК України, одночасно з направленням запиту склав акт про відсутність банківських виписок, врахував частину вже наданих актів звірок і проігнорував надані в строк передбачений ПК України акти звірок, штучно створивши уяву порушення податкового законодавства і безпідставно нарахував податкові зобов`язання і штрафи за 2018, 2019 та 2022 роки, незважаючи на відсутність обов`язку платника податків зберігати документи бухгалтерського обліку більше трьох років. Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними, а тому підлягають скасуванню у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу встановлено, що в результаті допущених порушень в зв`язку із завищенням понесених витрат, фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 1 075 083,69 грн. в тому числі за 2018 рік – 41586,33 грн., за 2019 рік – 35355,37 грн., за 2022 рік - 998141,99 грн., чим порушено вимоги пункту 177.2, підпункту 177.4.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Також перевіркою встановлено, що позивачем граничний обсяг доходів протягом останніх 12 календарних місяців досягнуто в березні 2022 року та складає 1156606,56 грн. (перевищення досягнуто 21.03.2022 року – 1004229,98 грн.). Таким чином, фізична особа – платник податків ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України підлягала обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість з 11.06.2022 року. Фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 за період з червня 2021 по травень 2022 включно, досягнуто обсяг отриманого доходу на загальну суму 1083007,20 грн., та з урахуванням пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України даною перевіркою обраховано базу оподаткування операцій з постачання товарів, починаючи з 11.06.2022 року. Фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 не включено до обсягу поставки отриманий дохід за період з 11.06.2022 по 31.07.2022 на загальну суму 518224,00 грн. та не визначено суму податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 103645 грн., в тому числі: за червень 2022 року - 37278 грн., липень 2022 року – 66367 грн., чим порушено пункт 181.1 статті 181, пункти 183.1 та 183.2 статті 183, пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188 Податкового кодексу України. Отже, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень обумовлені порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому є правомірними та не підлягають скасуванню (т.1 а.с.131-136).
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.
Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.
Допитано свідка - начальника відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Кіровоградській області – ОСОБА_2 , який безпосередньо здійснював перевірку фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 .
Усною ухвалою, із занесенням до протоколу судового засідання, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Фактичні обставин справи, встановлені судом.
ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1 та 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, Закону України від 08 липня 2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 06.01.2025 № 5-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 » проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово – господарської діяльності фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з метою контролю за дотриманням вимог податкового валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2023, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 07.02.2025 року № 1205/11-28- 24-04/2803112369 ( т.1 а.с.139-171) та встановлені наступні порушення (з врахуванням висновків за результатами розгляду заперечення від 15.02.2025 року № б/н (вх. № 6341/6 від 17.02.2025)):
- пункту 177.2, підпункту 177.4.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 193515,07 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 7485,54 грн., за 2019 рік на суму 6363,97 грн., за 2022 рік на суму 179665,56 грн.;
- підпункту 1.1 - підпункту 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755- VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 16126,26 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 623,79 грн., за 2019 рік на суму 530,33 грн., за 2022 рік на суму 14972,13 грн.;
- пункту 181.1 статті 181, пункти 183.1 та 183.2 статті 183, пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188 та пункт 198.5 статті 195 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 116797 грн. в тому числі за червень 2022 року на суму 37278 грн., за липень 2022 року на суму 66367 грн., за грудень 2023 року на суму 13152 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року на 10182 грн.;
- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201, пункту 89 підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» та пункту 69.1 статті 69 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 22135 грн., в тому числі за грудень 2023 на суму 22135 грн.;
- частину 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), в частині заниження суми податкового зобов`язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 202299,24 грн., в т.ч. за 2022 рік - на суму 202 299,24 грн.;
Акт документальної планової виїзної перевірки від 07.02.2025 року № 1205/11-28-24- 04/2803112369 отримано 07.02.2025 року під підпис платником податків.
Комісією з питань розгляду заперечень і пояснень до актів документальних та фактичних перевірок в ГУ ДПС у Кіровоградській області розглянуто заперечення позивача від 15.02.2025 року №б/н (вх. №6341/6 від 17.02.2025) та підтримано висновки викладені в акті перевірки від 07.02.2025 року №1205/11-28-24-04/ НОМЕР_1 , а заперечення фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 частково залишено без задоволення (т.1 а.с.85-86, 96-101, т.6 а.с.146-147).
На підстав акту перевірки відповідачем винесено, зокрема податкові повідомлення-рішення:
- № 000022292404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 241 893,84 грн. ( т.1 а.с.194-195); 
- № 000022302404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності на суму 20 157,81 грн. ( т.1 а.с.196-197);
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року № 000022392404 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 202 299,24 грн. ( т.1 а.с.201);
- № 000022272404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 145 996,25 грн. ( т.1 а.с.190-191);
- № 000022472404 від 07.03.2025 року про порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183,1 та 183,2 ст. 183, п. 185,1 ст. 185, п. 187,1 ст. 187, п. 188,1 ст. 188, п. 198,5 ст. 195 ПК України і зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 10 182,00 грн. ( т.1 а.с.200);
- № 000022282404 від 07.03.2025 року про штраф за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на суму 3400 грн ( т.1 а.с.192-193).
Рішенням ДПС України від 16.05.2025 року № 14141/6/99-00-06-01-02-06 про результати розгляду скарги залишено без змін ППР ГУ ДПС у Кіровоградській області від 07.03.2025 № 000022302404, № 000022282404, № 000022292404, № 000022432404, № 000022272404, № 000022472404 та збільшено штрафну (фінансову) санкцію за невидачу відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, визначену у ППР ГУ ДПС у Кіровоградській області від 07.03.2025 №000022432404 на суму 92,65 грн, а скаргу у зазначеній частині - без задоволення.
Рішенням ДПС України від 16.05.2025 року № 14043/6/99-00-06-02-01-06 про результати розгляду скарги вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 № Ф-000022392404 ГУ ДПС у Кіровоградській області залишено без змін, а скаргу в частині оскарження вищезазначеного виконавчого документа - без задоволення.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Стосовно податкового повідомлення-рішення № 000022292404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 241 893,84 грн ( т.1 а.с.194), суд зазначає наступне.
Відповідачем встановлено порушення пункту 177.2, підпункту 177.4.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 завищено витрати на загальну суму 1 075 083,69 грн. в тому числі за 2018 рік - 41 586,33 грн., за 2019 рік – 35 355,37 грн., за 2022 рік – 998 141,99 грн.
Відповідно до вимог пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - платника податків.
Згідно підпункту 177.4.1, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
В ході перевірки відповідачем встановлено, що за 2018 рік платником податків задекларовано в вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції на загальну суму 102 878,24 грн. Згідно наданих на перевірку первинних документів встановлено, що відповідно до актів звірки сплачено на користь постачальників 61 291,91 грн. Таким чином за 2018 рік платник податків завищив витрати на придбання ТМЦ, які в подальшому були реалізовані на 41 586,33 грн. (відсутні документальні підтвердження щодо оплати ТМЦ).
За 2019 рік платником податків задекларовано в вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції на загальну суму 146 425,73 грн. Згідно наданих на перевірку первинних документів встановлено, що відповідно до актів звірки сплачено на користь постачальників 109 717,26 грн., а по фіскальних чеках 1353,10 грн. Таким чином за 2019 рік платник податків завищив витрати на придбання ТМЦ, які в подальшому були реалізовані на 35 355,37 грн. (відсутні документальні підтвердження щодо оплати ТМЦ).
За 2020, 2021, 2023 роки порушення в частині правильності визначення витрат не встановлено.
За 2022 рік платником податків задекларовано в вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції на загальну суму 2 581 984,70 грн. Відповідно до наданих на перевірку первинних документів встановлено, що згідно актів звірки сплачено на користь постачальників 1 503 806,43 грн., відповідно до фіскальних чеків 80 036,28 грн. Таким чином за 2022 рік платник податків завищив витрати на придбання ТМЦ, які в подальшому були реалізовані на 998 141,99 грн. (відсутні документальні підтвердження щодо оплати ТМЦ).
Тобто, спірним є питання віднесення до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - платника податків та підтвердження їх доказами.
Представником позивача вказано, що в результаті арифметичної помилки позивачем була помилково завищена сума загального оподатковуваного доходу за 2022 рік на суму 476650,33 грн., що було встановлено під час перевірки, однак в акті свого відображення не знайшло. 
Суд звертає увагу, що пряма заборона на виправлення звітності діє під час документальних планових та позапланових перевірок (п. 50.2 Податкового кодексу України), а тому відповідач не мав враховувати при оформленні результатів перевірки встановлену арифметичну помилку допущену позивачем у податковій звітності.
Суд зазначає, що 04.02.2025 позивачем на запит посадової особи контролюючого органу від 31.01.2025 №164/12/11-28-24-04-06 ( т.6 а.с.59-60) подано лист без дати зареєстрований у відповідача 04.02.2025 ( т.6 а.с.66).
У вказаному листі зокрема зазначено, що позивач не згодна з частковою відсутністю сплати за придбання товарно - матеріальних цінностей за 2022 рік та надано реєстр актів звіряння з контрагентами та копії актів ( т.6 а.с.65, 100-113).
Однак, в акті перевірки від 07.02.2025 року № 1205/11-28- 24-04/2803112369 вказано, що на запит від 31.01.2025 №164/12/11-28-24-04-06 позивачем пояснення не надано.
Позивачем подано до відповідача заперечення до акту перевірки від 15.12.2025 ( т.1 а.с. 85-86), до яких долучено зокрема пояснення та копії акти звірок по взаємовідносинам за 2022 рік ( т.1 а.с.53-83).
Суд не приймає посилання позивача на копію порівняльних даних актів звірок ФОП ОСОБА_1 та даним перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області ( т.1 а.с.95), оскільки не надано доказів надання вказаних порівняльних даних відповідачу та числові значення відрізняються від числових значень, що містяться у запереченнях до акту перевірки від 15.12.2025.
Суд зазначає, що ні протокол засідання комісії з розгляду спірних питань, що виникають під час проведення перевірки та розгляду заперечень і пояснень до актів документальних та фактичних перевірок в Головному управлінні ДПС у Кіровоградської області від 25.02.2025 ( т. 6 а.с. 146-147), ні лист відповідача про розгляд заперечень до акту перевірки від 28.02.2025 (т.1 а.с.96-101) не містить інформації щодо розгляду пояснень позивача та доданих документів відносно часткової незгоди з несплатою за придбання товарно - матеріальних цінностей за 2022 рік.
Допитаний в судовому засіданні свідок - начальник відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Кіровоградській області ОСОБА_2 не пояснив підстави не врахування при прийнятті оскаржуваного рішення доданих до пояснень та заперечень документів.
Підстав не врахування при прийнятті оскаржуваного рішення документів наданих позивачем представником відповідача суду не наведено.
Отже, відповідачем не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами заниження фізичною особою- підприємцем податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2022 рік, з урахуванням наданих позивачем додаткових бухгалтерських документів.
Таким чином, суд розглядаючи справах в межах предмету та підстав позову, приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № 000022292404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 241 893,84 грн не відповідає критеріям встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, а саме прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не безсторонньо (упереджено); не добросовісно; не розсудливо; не пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 000022302404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності на суму 20 157,81 грн ( т1. а.с.93 зв-94), суд зазначає наступне.
Відповідачем встановлено порушення підпункту 1.1 - підпункту 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755- VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 16126,26 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 623,79 грн., за 2019 рік на суму 530,33 грн., за 2022 рік на суму 14972,13 грн.
Так, на думку контролюючого органу фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 завищено витрати на загальну суму 1 075 083,69 грн. в тому числі за 2018 рік - 41 586,33 грн., за 2019 рік – 35 355,37 грн., за 2022 рік – 998 141,99 грн.
Обставини завищення витрати позивачем на загальну суму 1 075 083,69 грн. досліджено судом при перевірці правомірності податкового повідомлення-рішення № 000022292404 від 07.03.2025, яке скасоване судом, а тому податкове повідомлення-рішення № 000022302404 від 07.03.2025 також підлягає скасуванню.
Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року № 000022392404 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 202 299,24 грн.( т1. а.с.84), суд зазначає наступне.
Перевіркою встановлено порушення позивачем частини 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), в частині заниження суми податкового зобов`язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 202 299,24 грн., в т.ч. за 2022 рік - на суму 202 299,24 грн.
В акті перевірки зазначено, що по порушеннях встановлених даною перевіркою та викладених у п.2.2.2 даного акту, збільшено суму чистого оподаткованого доходу на загальну суму 1075083,69 грн. в тому числі за 2018 рік - 41586,33 грн., за 2019 рік - 35355,37 грн, за 2022 рік - 998141,99грн, чим порушено вимоги частини 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VI.
Відповідачем при розрахунку суми податкового зобов`язання по єдиному внеску застосовано суму чистого оподаткованого доходу за 2022 рік – 998 141,99 грн та 22% єдиного внеску.
Суд зазначає, що обставини завищення витрати позивачем на загальну суму 1 075 083,69 грн., зокрема за 2022 рік – 998 141,99 грн. досліджено судом при перевірці правомірності податкового повідомлення-рішення № 000022292404 від 07.03.2025, яке скасоване судом, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року № 000022392404 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 202 299,24 грн. також підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 000022272404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 145 996,25 грн., суд зазначає наступне.
Відповідачем встановлено порушення пункту 181.1 статті 181, пункти 183.1 та 183.2 статті 183, пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188 та пункт 198.5 статті 195 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 116 797 грн. в тому числі за червень 2022 року на суму 37278 грн., за липень 2022 року на суму 66367 грн., за грудень 2023 року на суму 13152 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року на 10182 грн.
На думку відповідача фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 не включено до обсягу поставки отриманий дохід за період з 11.06.2022 по 31.07.2022 на загальну суму 518 224,00 грн. та не визначено суму податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 103 645 грн., в тому числі: за червень 2022 року - 37278 грн., липень 2022 року - 66367 грн. та перевіркою виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 110 674,76 грн. (придбані з ПДВ та включені до складу податкового кредиту) станом на 31.12.2022 року, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, по яких не було задекларовано податкове зобов`язання у грудні 2023 року на загальну суму 22 135 грн.
Пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України регламентовано, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Згідно пункту 183.1 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.
Пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України зазначено, що у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Відповідно пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ...
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Згідно п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Суд зазначає, що за період з 01.01.2018 року по 31.07.2022 року фізична особа - платник податків ОСОБА_1 не була зареєстрована платником податку на додану вартість.
Граничний обсяг доходів протягом останніх 12 календарних місяців досягнуто в березні 2022 року та складає 1156606,56 грн. (перевищення досягнуто 21.03.2022 року -1004229,98 грн.)
Таким чином, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 підлягала обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість з 11.06.2022 року.
Заява про реєстрацію платником ПДВ від фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 до контролюючого органу надійшла 15.07.2022 з датою реєстрації платником ПДВ з 01.08.2022 року.
Зазначена обставина не заперечується позивачем у справі.
Перевіркою встановлено, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 не включено до обсягу поставки отриманий дохід за період з 11.06.2022 по 31.07.2022 на загальну суму 518224,00 грн. та не визначено суму податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 103 645 грн., в тому числі: за червень 2022 року - 37278 грн., липень 2022 року - 66367 грн.
Крім того, дослідженням вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що здійснювалося згідно податкових накладних з Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН), банківських виписок, первинних документів на придбання та інформації від платника податків встановлено відсутність товарно - матеріальних цінностей, які були придбані з ПДВ станом на 31.12.2023 року на загальну суму 636505,12 грн. (залишки станом на 01.01.2023 року згідно інформації платника становлять 867315 грн. + придбано (з податком на додану вартість) 3463626,82 грн. - вартість придбаних та реалізованих ТМЦ згідно поданої декларації 2581984,7 грн. - залишки станом на 31.12.2023 згідно інформації платника становлять 1112452,00 грн.).
Отже, перевіркою виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 636505,12 грн. (придбані з ПДВ та включені до складу податкового кредиту) станом на 31.12.2023 року, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, по яких не було задекларовано податкове зобов`язання у грудні 2023 року на загальну суму 127301,02 грн. податку на додану вартість.
В подальшому, з урахуванням висновків за результатами розгляду заперечення від 15.02.2025 року № б/н (вх. № 6341/6 від 17.02.2025) встановлено порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пункти 183.1 та 183.2 статті 183, пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188 та пункт 198.5 статті 195 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 116797 грн. в тому числі за червень 2022 року на суму 37278 грн., за липень 2022 року на суму 66367 грн., за грудень 2023 року на суму 13152 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року на 10 182 грн ( т.1 а.с.96-101).
Так, дослідженням вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що здійснювалося згідно податкових накладних з Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН), банківських виписок; первинних документів на придбання та інформації від платника податків встановлено відсутність товарно - матеріальних цінностей, які були придбані з ПДВ станом на 31.12.2023 року на загальну суму 110674,76 грн. (залишки станом на 01.01.2023 року згідно інформації платника становлять 867315 грн. + придбано (з податком на додану вартість) 3463626,82 грн. - вартість придбаних та реалізованих ТМЦ згідно поданої декларації 3107815,06 грн. - залишки станом на 31.12.2023 згідно інформації платника становлять 1112452,00 грн.).
Отже, перевіркою виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 110674,76 грн. (придбані з ПДВ та включені до складу податкового кредиту) станом на 31.12.2023 року, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, по яких не було задекларовано податкове зобов`язання у грудні 2023 року на загальну суму 22 135 грн. податку на додану вартість.
Зазначені порушення податкового законодавства підтверджено дослідженими доказами та не спростовано стороною позивача в ході судового розгляду.
Щодо посилання представника позивача на те що при розрахунку залишків посадова особа контролюючого органу, яка проводила перевірку умисно занизила вартість придбаних та реалізованих ТМЦ згідно декларації за 2023 рік (3107815,06 грн.) вставивши суми з декларації за 2022 рік (2581984,7 грн.), при цьому інвентаризація не проводилась та не вимагалась і нарахувала нестачу в сумі 636505,12 грн., якої не існує, як не існує і порушення норм 198.5 ПК України, суд зазначає наступне.
Платнику податків - фізичний особі ОСОБА_1 направлено запит № 131/12/11-28-24-04-06 від 24.01.2025 року в якому пропонувалося надати інформацію щодо наявних залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018, 31.12.2018, 31.12.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.03.2022, 01.08.2022, 31.12.2022, 31.12.2023 року ( т.6. а.с. 61).
Зокрема в запиті відповідачем запропоновано позивачу в межах проведення планової документальної перевірки провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та надати на перевірку належним чином завірену копію акту інвентаризації. 
Фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 інформацію щодо залишків ТМЦ надано у вигляді додатку до листа №б/н від 29.01.2025 року ( т.6 а.с.56-58).
Відповідно до наданої інформації залишки ТМЦ становлять: станом на 01.01.2018 року- 156895,00 грн, станом на 31.12.2018 року - 198745,00 грн, станом на 31.12.2019 року - 215956,00 грн., станом на 31.12.2020 року - 241689,00 грн, станом на 31.12.2021 року - 742105,00 грн., станом на 31.12.2022 року - 867315,00 грн, станом на 31.12.2023 року - 1112452,00 грн. Інформацію надано без деталізації по видам товарно-матеріальних цінностей, без групування по товарам (алкогольні напої, пиво, тютюнові вироби, продукти тощо).
Суд зазначає, що позивачем не надано доказів проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на пропозицію контролюючого органу.
Також, відповідачем за результатами розгляду заперечення від 15.02.2025 року № б/н (вх. № 6341/6 від 17.02.2025) прийнято рішення врахувати інформацію щодо допущеної арифметичної помилки при розрахунку залишків товарно-матеріальних цінностей за 2023 рік ( т.6 а.с.146-147, т.1 а.с.96-101).
Отже, суд приходить до висновку, що вказані посилання представника позивача на допущення відповідачем порушень в ході оформлення результатів перевірки, є необґрунтованими.
Інші посилання представника позивача на порушення відповідачем оформлення результатів перевірки та допущення арифметичних помилок не спростовують фактів встановлених порушень та не впливають на правильність визначення податкового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 зробила висновки, що у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду врахувала, що в адміністративних справах тягар доказування правомірності прийнятого рішення в разі його оскарження в суді покладається саме на суб`єкта владних повноважень. Проте покладення такого тягаря доказування на відповідача не звільняє від права та обов`язку позивача – приватної особи – спростувати надані відповідачем докази. Пасивна процесуальна поведінка позивача, яка проявляється винятково у посиланні на визначений процесуальним законом розподіл тягаря доказування між сторонами, а також в ухиленні від спростування доводів та доказів відповідача, в цьому випадку має тлумачитися саме на користь відповідача – суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи дані обставини суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № 000022272404 від 07.03.2025 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 145 996,25 грн. ( податкове зобов`язання - 116 797 грн., штрафні санкції – 29 199,25 грн), відповідає критеріям встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 000022472404 від 07.03.2025 року про порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183,1 та 183,2 ст. 183, п. 185,1 ст. 185, п. 187,1 ст. 187, п. 188,1 ст. 188, п. 198,5 ст. 195 ПК України і зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 10 182,00 грн., суд зазначає наступне.
Як зазначалось судом вище, з урахуванням висновків за результатами розгляду заперечення від 15.02.2025 року № б/н (вх. № 6341/6 від 17.02.2025) встановлено порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пункти 183.1 та 183.2 статті 183, пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188 та пункт 198.5 статті 195 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 116797 грн. в тому числі за червень 2022 року на суму 37278 грн., за липень 2022 року на суму 66367 грн., за грудень 2023 року на суму 13152 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року на 10 182 грн.
Зазначені порушення податкового законодавства підтверджено дослідженими доказами та не спростовано стороною позивача в ході судового розгляду.
З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № 000022472404 від 07.03.2025 року про порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183,1 та 183,2 ст. 183, п. 185,1 ст. 185, п. 187,1 ст. 187, п. 188,1 ст. 188, п. 198,5 ст. 195 ПК України і зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 10 182,00 грн., відповідає критеріям встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 000022282404 від 07.03.2025 року про штраф за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на суму 3400 грн, суд зазначає наступне.
За правилами абзацу четвертого пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Як зазначалось судом вище, з урахуванням висновків за результатами розгляду заперечення від 15.02.2025 року № б/н (вх. № 6341/6 від 17.02.2025) встановлено порушення позивачем пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201, пункту 89 підрозділу 2 Розділу XX «Перехідні положення» та пункту 69.1 статті 69 підрозділу 10 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в частині відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 22135 грн., в тому числі за грудень 2023 на суму 22135 грн. 
З урахуванням висновків суду про підтвердження нестачі товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 110 674,76 грн. (придбані з ПДВ та включені до складу податкового кредиту) станом на 31.12.2022 року, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, відповідачем правомірно нараховано 3400,00 грн. штрафу.
Враховуючи дані обставини суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № 000022282404 від 07.03.2025 року про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на суму 3400 грн., відповідає критеріям встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, є правомірним та не підлягає скасуванню.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір в сумі 3 028,00 грн (т.1 а.с.114). Отже пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру (74,42%) на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2 253,44 грн.
Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).
Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).
Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі № 420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі № 1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи представником позивача долучено копію договору про надання професійної правничої допомоги від 25.05.2025; копію ордеру; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 25.05.2025 на суму 40 000 грн. ( т.1 а.с. 6, 8,7).
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу врахуванню підлягає не лише факт їх сплати, а й реальний обсяг наданих послуг, їх зв`язок із розглядом конкретної справи, а також обґрунтованість та співмірність таких витрат.
Гонорар адвоката за наданим договором є фіксованим, однак до суду не надано акт деталізації обсягу наданих послуг та часу, витраченого на їх виконання, що унеможливлює встановлення фактичного обсягу правничої допомоги та оцінку її співмірності із заявленою сумою витрат. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн не відповідає критеріям співмірності, розумності та необхідності.
Враховуючи характер та складність справи, обсяг фактично наданих правничих послуг, відсутність їх належної деталізації, а також принцип розумної необхідності судових витрат, суд вважає за можливе зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають компенсації, до 10 000,00 грн.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (вул. Велика, Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ ВП 43995486) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, та податкової вимоги задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022292404 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 241 893,84 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.03.2025 року № 000022302404 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності на суму 20 157,81 грн.
Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2025 року № 000022392404 про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 202 299,24 грн.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (ЄДРПОУ ВП 43995486) судовий збір в розмірі 2 253,44 грн.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (ЄДРПОУ ВП 43995486) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.
Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН