Справа № 131/134/23
Провадження № 2/131/159/2023

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.05.2026  	м. Іллінці 	

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Коваля А.М.,
за участю секретаря судового засідання Чех Л.В.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу стягнення аліментів,
учасники: позивач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_3 , –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку мотивувала тим, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.08.2020 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Позивачка вважає, що на даний час у відповідача покращився матеріальний стан у зв`язку з наявністю постійного доходу, що, на її думку, є підставою для зміни розміру та способу стягнення аліментів. Крім того, позивачці встановлено другу групу інвалідності, їй протипоказана праця в певних положеннях та тривала хода, що вказує на погіршення стану її здоров`я. Позивачка зазначає, що на утримання дитини необхідна значна сума коштів, яка станом на 2023 рік становить не менше 6–7 тисяч гривень. Встановлений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для матеріального забезпечення дитини, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду та просить визначити розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача, а стягнення аліментів за рішенням Іллінецького районного суду від 21.08.2020 року – припинити.
Ухвалою суду від 20.03.2023 провадження у справі було зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Ухвалою суду від 28.04.2026 провадження у справі було відновлено у зв`язку із тим, що відповідач не повернувся після лікування до військової частини.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, вказавши про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 на користь позивачки. Також, зазначила, що їй важко фінансово утримувати дитину, адже вона є особою з інвалідністю, тому просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце був повідомлений належним чином.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 не заперечував щодо уточнення позовної заяви, надав суду пояснення, в яких зазначив про погіршення матеріального стану відповідача, у зв`язку із тим, що він уклав новий шлюб, його дружина є хворою, має важку хворобу, їй встановлено 1 групу інвалідності. Сам відповідач також перебуває на лікуванні. Також представник відповідача зазначив, що визнає обставини, які зазначені в позові. Щодо розміру стягнення аліментів зазначив, що сам відповідач має скрутне фінансове становище, аліменти за нього сплачує нинішня дружина, тому просив відмовити в задоволенні позову та залишити встановлений розмір аліментів без змін, вважав, що розмір аліментів 1/3 від доходів відповідача буде ставити в нерівне становище його дітей. 
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшов до такого висновку.
Судом встановлено, що згідно із рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.08.2020 року у справі № 129/869/20 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно (а.с. 18-20).
Згідно із довідкою Дашівської селищної ради від 14.12.2022 № 201 до складу сім`ї ОСОБА_1 входить її донька ОСОБА_4 , 2018 року народження (а.с. 13).
Згідно із копією постанови державного виконавця від 15.04.2022 було звернено стягнення на доходи боржника в межах виконання виконавчого листа № 129/869/20 від 21.08.2020 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 2000 грн (а.с. 21-22).
Згідно із копією свідоцтва про народження від 01.08.2018 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , а матір`ю – ОСОБА_1 (а.с. 14).
Згідно із копією свідоцтва про народження від 20.05.2026 ОСОБА_2 є батьком також дитини ОСОБА_5 .
Згідно із копією свідоцтва про шлюб від 08.05.2025 ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_6 .
Згідно із копією витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 17.07.2025 ОСОБА_6 встановлено І групу інвалідності (підгрупа Б).
Згідно із копією довідки КНП “Гайсинська центральна районна лікарня Гайсинської міської ради” від 27.05.2026 ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 19.05.2026 по теперішній час.
Згідно із копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності, загальне захворювання.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1-2 статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України, ч. 2 ст. 51 Конституції України).
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з положеннями статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19, провадження №61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, провадження №61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
Аналіз положень ч. 3 ст. 181 СК України дає підстави для висновку, що право стягувача аліментів на зміну способу їх стягнення є безумовним і не залежить від настання або зміни будь-яких обставин.
Отже, суд погоджується з доводами позивачки про те, що вказаний розмір матеріального утримання станом на сьогодні є недостатнім для забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини, зважаючи на природне зростання її потреб із віком та загальні соціально-економічні чинники (зокрема, інфляційні процеси).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка ОСОБА_1 також вказала на погіршення стану свого здоров`я та наявність у неї статусу особи з інвалідністю, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого вона має 3 групу інвалідності. Вказана обставина об`єктивно ускладнює для матері можливість самостійно забезпечувати додаткові витрати на дитину та посилює потребу у стабільному й співмірному фінансовому утриманні з боку батька.
З іншого боку, заперечуючи проти встановлення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу, представник відповідача ОСОБА_3 послався на суттєве погіршення матеріального та зміну сімейного стану відповідача. Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 уклав новий шлюб, на його утриманні перебуває інша дитина – ОСОБА_5 , а його теперішня дружина є особою з інвалідністю 1 групи. Сам відповідач наразі також перебуває на лікуванні.
Суд враховує, що наявність у відповідача інших утриманців та складні сімейні обставини не звільняють його від безумовного обов`язку брати участь у матеріальному забезпеченні своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у належному розмірі. Зміна сімейного стану чи тимчасова відсутність постійного доходу не є підставою для відмови у позові, проте ці фактори мають істотне значення при визначенні конкретного розміру (частки) стягнення.
Враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, зокрема, статус особи з інвалідністю у позивачки, перебування на утриманні відповідача іншої дитини та непрацездатної дружини з 1 групою інвалідності, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу боржника, задовольнивши позовні вимоги частково, визначивши стягнення аліментів із відповідача на користь позивачки на утримання їхньої дитини у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Визначення розміру аліментів у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно (замість заявленої позивачкою 1/3 частини), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на переконання суду, буде максимально відповідати найкращим інтересам дитини та не призведе до надмірного, непосильного матеріального тягаря для відповідача.
Оскільки спосіб та розмір стягнення аліментів змінюються, стягнення за раніше ухваленим рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.08.2020 року у справі № 129/869/20 підлягає припиненню з моменту набрання цим рішенням суду законної сили.
Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.
При зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивачка судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Таким чином, так як позивачка скористалася правовою допомогою, про що свідчить касовий ордер № 30/01-23, договір про надання правничої допомоги від 20.01.2023, а тому, з урахуванням вимог ст.137 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 3000,00 грн витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 84, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 141, 142, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу стягнення аліментів задовольнити частково.
Змінити стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Іллінецького районного суду від 21.08.2020 по справі № 129/869/20 із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми на частку від доходу батька.
Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Іллінецького районного суду від 21.08.2020 по справі № 129/869/20 після набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. судового збору в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 02 червня 2026 року.

ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: