Справа №: 398/569/26	

провадження №: 2/398/1884/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"13" травня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Москалик В. В.,
з участі секретаря судового засідання Ситник І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Швець Сергій Володимирович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Велта» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації невикористаної відпустки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Велта», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 104 129,67 грн нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення судом, який на момент звернення до суду складає 66 631,07 грн, а також грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2024 рік у сумі 26 400,99 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з 16.02.2012 до 18.11.2025 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді «машиніст екскаватора». Наказом № 224 від 18.11.2025 позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням. На момент звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі та заборгованість становить за чотири місяці (серпень-листопад 2025 року) складає 104 129,67 грн. При звільненні позивачу не виплачена компенсація за невикористані 21 календарних днів щорічної відпустки. Позивач зазначає, що на його неодноразові звернення відповідач вказану заборгованість не погасив та не надав довідку про її розмір, що і зумовило звернення до суду з цим позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судом рішення, який на момент звернення до суду визначений у розмірі 66 631,07 грн.
Ухвалою судді від 09.02.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без їхньої участі, на задоволенні позовних вимог наполягають та не заперечують проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом на адресу місцезнаходження, а також в електронний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено здійснювати заочний розгляд цієї справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов таких висновків.
ОСОБА_1 з 16 лютого 2012 року прийнятий на посаду машиніста екскаватора до Кіровоградської філії ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Велта» та 18 листопада 2025 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .
Згідно з наказом № 224 про припинення трудового договору від 18.11.2025 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП та встановлено компенсацію за 21 календарних днів щорічної відпустки, право на яку набуто після 01.01.2024.
Позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог законодавства не провів з ним належний розрахунок при звільненні та не виплатив заробітну плату за період з серпня 2025 року до дня звільнення, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 21 календарних днів.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).
Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗпП).
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП).
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів.
Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд встановив, що в порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП з позивачем не проведено кінцевий розрахунок із заробітної плати при звільненні. При цьому відповідач не надав суду докази на спростування зазначеного.
З індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) вбачається, що ОСОБА_1 за серпень 2025 року нарахована заробітна плата у розмірі 32 470,00 грн, за вересень 2025 року - 29 367,97 грн, жовтень 2025 року – 27 205,42 грн. Відомості про заробітну плату за листопад 2025 року відсутні.
Відомості до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вносяться щодо нарахованих особі доходів, з яких був сплачений Єдиний соціальний внесок, зокрема і заробітної плати.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку по обґрунтованість та доведеність наявності заборгованості з невиплаченої заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 та її розміру за період з серпня 2025 року по жовтень 2025 року у загальному розмірі 89 043,39 грн. Разом з тим, суд зазначає про недоведеність розміру заборгованості, визначений позивачем за листопад 2025 року у сумі 15 086,28 грн, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
Щодо компенсації за невикористану відпустку при звільненні суд вказує на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпПУ у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) вказано, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
При обчисленні суми компенсації представник позивача застосував розрахунок середньодобової зарплати, виходячи з розміру заробітної плати за останні два місяці, що передують місяцю звільнення. Однак суд не може погодитися з таким розрахунком та вважає за необхідне здійснити власне обчислення розміру компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Згідно з п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Пунктами 5, 7 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
При цьому, час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
З огляду на відсутність в матеріалах справи інформації щодо часу, протягом якого позивач згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, суд враховуючи положення ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», для розрахунку бере за основу кількість календарних днів у році, тобто 365 днів.
За період з 01 листопада 2024 по 31 жовтня 2025 року (12 місяців, що передують місяцю виплати компенсації) заробітна плата позивача згідно з відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) за цей період складає 301 738,60 грн. Отже, середньоденна заробітна плата становить 826,68 грн (301 738,60/365).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за невикористані 21 днів календарної щорічної відпустки у розмірі 17 360,28 грн (826,68х21).
Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з моменту його звільнення і по день прийняття судом рішення, суд зазначає наступне.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч. 1 ст. 117 КЗпПУ).
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, за ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у своїх висновках щодо застосування норм права про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказала, що середній заробіток за статтею 117 КЗпП за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (справа №755/12623/19).
Суд встановив, що мало місце порушення законодавства про працю та у позивача виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що в свою чергу відповідачем жодним чином не спростовано.
Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 27 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з висновком Постанови Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі за № 6-144ц13, нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (стаття 116 КЗпП) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП. Після ухвалення судового рішення, видачі судового наказу про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП.
Суд встановив, що після звільнення ОСОБА_1 відповідач не провів з ним повного розрахунку. До розгляду справи по суті відповідач не надав до суду жодних відомостей, які б свідчили про здійснення ним розрахунку належних сум із позивачем.
При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виплати належних ОСОБА_1 сум при звільненні, суд виходить з того, що середній заробіток працівника відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі – Порядок).
З урахуванням норм зазначеного Порядку, суд виходить з того, що середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. 
Так, згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Оскільки у суду відсутні відомості щодо індивідуального графіку роботи позивача та фактично відпрацьований ним час за розрахунковий період, суд, керуючись загальною нормою про тривалість робочого тижня, передбаченою ст. 52 КЗпП, за основу для розрахунку бере п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.
Заробітна плата позивача у вересні 2025 року складала 29 367,97 грн, у жовтні 2025 року - 27 205,42 грн. За наведених даних середньоденна заробітна палата позивача для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні становить 1 257,19 грн (56 573,39 грн / 45 робочих днів (22 робочих дні у вересні 2025 року та 23 робочих днів у жовтні 2025 року).
З огляду на викладене, суд погоджується з розрахунком середньоденної заробітної плати для обчислення середнього заробітку за весь час затримки виплат, здійсненим позивачем.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.
У п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником.
За таких обставин з 19.11.2025, тобто з наступного для після звільнення позивача, у нього виникло право вимоги, а у відповідача - відповідний обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпП.
За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. 
Оскільки відповідач не надав суду доказів проведення з позивачем фактичного розрахунку до дня розгляду цієї справи та винесення рішення, суд вважає за можливе розрахувати суму стягнення до дня винесення рішення в межах визначеного ч. 1 ст. 117 КЗпП шестимісячного строку 
Отже, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за період з 19 листопада 2025 року до 13 травня 2026 року.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01.03.2017 у справі № 6-2807цс16 при обчисленні середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, якщо іншого не передбачено законодавством.
З урахуванням зазначеного, за період з 19 листопада 2025 року до 13 травня 2026 року припадає 125 робочих днів, а тому середній заробіток згідно зі ст. 117 КЗпП за цей час складає: 1 257,19*125 = 157 148,75 грн.
Встановлений статтею 117 КЗпП механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. 
Також суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц зроблено висновки: «Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця».
Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (14-623цс18) метою ст.ст.116, 117 КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. 
З огляду на наведене, суд, враховуючи компенсаційний характер відповідальності роботодавця, встановленої ст. 117 КЗпП, розмір несвоєчасно виплачених позивачеві відповідачем сум при звільненні, з метою захисту майнових прав працівника, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати сум при звільненні у розмірі 157 148,75 грн.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22) зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/407/19 вказано, що «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів».
Верховним Судом у постанові від 07.10.2020 у справі № 523/14396/19 зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 635,52 грн (1 % від загального розміру майнових вимог в сумі 263 552,42 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача).
Згідно з вимогами ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст. ст. 10-13, 76-83, 133, 137, 139, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Швець Сергій Володимирович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Велта» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації невикористаної відпустки задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Велта» (код ЄДРПОУ 30912734, юридична адреса:м. Дніпро, вул. Глінки, буд. 7), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, у сумі 89 043 (вісімдесят дев`ять тисяч сорок три) грн 39 коп., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 17 360 (сімнадцять тисяч триста шістдесят) грн 28 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 157 148 (сто п`ятдесят сім тисяч сто сорок вісім) грн 75 коп. з утриманням із цих сум установлених законодавством України податків і зборів.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Велта» (код ЄДРПОУ 30912734, юридична адреса:м. Дніпро, вул. Глінки, буд. 7) в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 635 (дві тисячі шістсот тридцять п`ять) грн 52 коп. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13.05.2026.

Суддя Вікторія МОСКАЛИК