Справа № 135/471/26
Провадження № 2-о/135/25/26

РІШЕННЯ
іменем України

13.05.2026  м. Ладижин 

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судових засідань Котик В.Ю., заявника ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Анісімової А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просить встановити факт її постійного проживання в період з 26.04.1986 по 16.06.1988 року, та з 18.12.1990 по 31.12.1992 в місті Ладижин Вінницької області. В обґрунтування заяви посилається на те, що 09.02.2026 вона звернулася до СЦ №11 в м. Ладижин Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В порядку екстериторіальності Головним управлінням ПФУ у Харківській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підставою для відмови стало те, що заявник не проживала станом на 01.01.1993 більше 4 років на території зони посиленого радіологічного контролю. При цьому, заявник має статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки проживала на території зони посиленого радіологічного контролю більше 4 років, про що їй видане посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.12.2004. У відділі ведення реєстру Ладижинської територіальної громади немає інформації про період її проживання з 26.04.1986 по 01.01.1993 в АДРЕСА_1 , де заявник проживала з дня народження до 12.10.2024, за винятком періоду навчання у Вінницькому ПТУ-23 з 01.09.1998 по 16.06.1989, що унеможливлює отримання цієї інформації в досудовому порядку через орган місцевого самоврядування. Статус особи, постраждалої від наслідків Чорнобильської катастрофи вже було встановлено, а тому спір про право на отримання статуту особи, постраждалої від наслідків Чорнобильської катастрофи відсутній. 
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.04.2026 відкрито окреме провадження в цивільній справі, призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Анісімова А.М. підтримали вимоги заяви в повному обсязі. 
Представник заінтересованої особи - Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання заінтересована особа повідомлена належним чином, представник заінтересованої особи Марчук М.О. через систему «Електронний суд» надав додаткові пояснення, у яких просив у задоволенні заяви ОСОБА_1 та розглянути справу без участі представника Головного управління. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, про який просить заявниця. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Заявниця згідно чинного законодавства має можливість одержати документ, що засвідчує проживання у місцевості, яка згідно з переліком населених пунктів, відноситься до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, звернувшись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування в позасудовому порядку. Крім того, заява про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між заявницею та територіальним органом Пенсійного фонду України щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. 
Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України - суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є: 
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Ладижин Тростянецького району Вінницької області було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю.
09.02.2026 заявник ОСОБА_1 звернулася із заявою до Сервісного центру №11 м. Ладижин Головного управління ПФУ у Вінницькій області з метою призначення їй пенсії згідно зі ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку.
Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області прийняте рішення №025350014926 від 16.02.2026, яким заявнику ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю. В рішенні зазначено, що не підтверджено факт проживання в ІV зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 (не менше 4 років): з 26.04.1986 по 31.08.1988 - відсутня інформація про проживання чи реєстрацію заявниці в місті Ладижин Вінницької області; період роботи з 18.12.1990 по 16.10.1994 - оскільки цей період потребує уточнення; період навчання в Вінницькому ПТУ з 01.09.1988 по 16.06.1989, оскільки місто Вінниця не відноситься до ІV зони посиленого радіологічного контролю. 
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 згідно Посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) серії НОМЕР_1 , видане 23.12.2004 року Вінницькою облдержадміністрацією, має право на пільги і компенсації, встановлені законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіологічного контролю за умови, що вони на 1 січня 1993р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років. Зазначене посвідчення на сьогодні дійсне і недійсним не визнавалося.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Приписами пункту 4 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501, який діяв на момент видачі заявникові ОСОБА_1 посвідчення, визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до пункту 2 цього ж Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно з п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20.01.1997 р. посвідчення потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка. 
Таким чином, Посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) фактично є документом, який підтверджує статус ОСОБА_1 як потерпілої від Чорнобильської катастрофи та надає право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Отже, суд не розглядає спір про встановлення факту належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як про це зазначає у своїх поясненнях представник заінтересованої особи, оскільки заявник вже має статус постраждалої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що їй видане відповідне посвідчення.
Разом з тим, заявник ОСОБА_1 не може надати документ про проживання, виданий органом місцевого самоврядування в спірний період з 26.04.1986 по 01.01.1993, оскільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, органи місцевого самоврядування виконують функції реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування громадян лише з 04.04.2016 року. 
З долучених до справи письмових доказів судом встановлені наступні обставини. 
Заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ладижин Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.01.1971 (а.с.15). 
В період з 26.04.1986 по 16.06.1988 роки заявник ОСОБА_1 навчалась у Ладижинській загальноосвітній школі I-III ступенів №1 Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується довідкою №46 від 05.02.2026, виданою Ліцеєм №1 Ладижинської міської ради Вінницької області (а.с.13а).
В період навчання у Ладижинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1 Тростянецького району Вінницької області з 26.04.1986 по 16.06.1988 заявник ОСОБА_1 отримувала щеплення у Ладижинській міській лікарні, а саме: 03.10.1986, 24.01.1987, 14.11.1987, 05.05.1988, що підтверджується індивідуальною картою дитини, яка зберігається в КП «Ладижинська міська лікарня» (а.с.19).
Починаючи з 18.12.1990 по 31.12.1992 заявник ОСОБА_1 працювала на Ладижинській ТЕС, що підтверджується її трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 17.12.1990 (а.с.13).
27.04.1991 заявник ОСОБА_1 , яка мала дошлюбне прізвище ОСОБА_1 , уклала шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований Ладижинським РАЦС Тростянецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 27.04.1991 (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ладижин Тростянецького району Вінницької області заявник народила сина ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 29.12.1991 (а.с.17).
Згідно індивідуальної карти дитини ОСОБА_5 , яка зберігається в КП «Ладижинська міська лікарня» дитина заявника перебувала з народження на обліку у Ладижинській міській лікарні та отримувала щеплення 28.10.1991, 12.01.1993 та у більш пізні періоди (а.с.19).
Разом з тим, чоловік заявниці ОСОБА_6 в період з 23.10.1991 по 06.03.1992 працював на Ладижинській ДРЕС; з 28.04.1992 по 01.08.1992 працював у Ладижинському радгосп-технікумі; з 18.12.1992 по 01.02.1993 працював у Ладижинському комбінаті комунальних підприємств, що підтверджується його трудовою книжкою серії НОМЕР_6 від 04.03.1990 (а.с.22-23).
Згідно договору дарування житлового будинку від 28.07.2001, посвідченого державним нотаріусом Другої тростянецької нотаріальної контори Вернюк Т.М. за номером 2093, батько заявниці ОСОБА_7 , якому на праві власності належав будинок, розташований в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого виконкомом Ладижинської міської ради 15.12.1975 за реєстровим №410, подарував його сестрі заявниці ОСОБА_8 . 
Під час розгляду справи судом були допитані:
- свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила, що є рідною сестрою заявниці ОСОБА_1 . Вона та її сестра ОСОБА_1 народилися в м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області та проживали з батьками за адресою: АДРЕСА_1 . На дату Чорнобильської аварії її сестра ОСОБА_1 навчалася у Ладижинській ЗОШ №1, яку закінчила у 1988 році. Після закінчення школи з 01.09.1988 до червня 1989 року ОСОБА_1 навчалася в м. Вінниця, після чого знов повернулася до м. Ладижин, де працювала на Ладижинській ТЕС і проживала з батьками. У квітні 1991 року ОСОБА_1 вийшла заміж в у м. Ладижин, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився в м. Ладижин син ОСОБА_9 . Весь цей час ОСОБА_1 проживала зі своїм чоловіком і сином разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Її сестра ОСОБА_1 до 2004 року мала прописку і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , головою домогосподарства був її батько ОСОБА_7 , що було відображено у домовій книзі, яка зберігалася у її батьків, проте у зв`язку з укладенням договору дарування житлового будинку від 28.07.2001 і зміною власника будинку, стару домову книгу анулювали, а їм видали нову; 
- свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який пояснив, що народився і все життя проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Заявника ОСОБА_1 знає все життя, вони виросли на одній вулиці і разом ходили до Ладижинської ЗОШ №1. ОСОБА_1 постійно проживала з батьками і сестрою в будинку АДРЕСА_1 . Після закінчення школи ОСОБА_1 близько року навчалася в училищі в м. Вінниця. Після чого знов повернулася до м. Ладижин, де проживала з батьками поруч з ним і працювала на Ладижинській ТЕС. Після одруження ОСОБА_1 з чоловіком продовжувала проживати з батьками аж до початку 2000-х років, поки не добудували власний будинок по АДРЕСА_3 ;
- свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка пояснила, що народилася в м. Ладижин і все життя проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Знає заявника ОСОБА_1 з народження, оскільки підтримувала дружні стосунки з її батьками. Заявниця ОСОБА_1 постійно проживала разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 протягом навчання у Ладижинській школі №1. Після закінчення 10 класів ОСОБА_1 близько року навчалася у ПТУ в м. Вінниця, а потім повернулася до м. Ладижин і проживала разом батьками за тією ж адресою. 
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Проаналізувавши дані, що знаходяться у матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що обставини, які викладені заявником у заяві знайшли своє підтвердження у наданих суду доказах, а саме підтверджено, що заявник ОСОБА_1 в період часу з 26.04.1986 по 16.06.1988 року та з 18.12.1990 по 31.12.1992 року постійно проживала в м. Ладижин Гайсинського району (раніше - Тростянецького району) Вінницької області.
Враховуючи обставини справи, а також те, що встановлення факту проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю має юридичне значення для заявника з метою оформлення пенсії зі зниженням пенсійного віку, виходячи із наданих доказів, суд вважає за необхідне заяву задовольнити.
Керуючись ст.ст. 76-81, 211, 247, 258-259, 263-265, 293, 315, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту проживання - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_7 , у місті Ладижин Гайсинського району (раніше - Тростянецького району) Вінницької області в період часу з 26.04.1986 по 16.06.1988 роки, з 18.12.1990 по 31.12.1992 роки.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст судового рішення складений 18.05.2026.

Суддя Ладижинського міського суду 
Вінницької області  С.О. Нікандрова