ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

01 червня 2026 року	Справа №160/1189/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними та скасування рішень про результати розгляду скарги, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0556572407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557372407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557512407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0561982407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0558072407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0556562407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 08.01.2026 №598/6/9900-0601-0206;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557532407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 08.01.2026 №547/6/99-00-06-02-01-06;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 №Ф-0557522407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 08.01.2026 №545/6/99-00-06-02-01-06.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено безе руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до канцелярії суду:
- оригіналу документа про сплату судового збору за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 11672,25 грн.
На виконання вимог ухвали від 26.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява разом із доказами про сплату судового збору, з позовними вимогами в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0556572407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557372407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557512407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0561982407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0558072407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0556562407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 08.01.2026 №598/6/9900-0601-0206;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557532407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 08.01.2026 №547/6/99-00-06-02-01-06;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 №Ф-0557522407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги №545/6/99-00-06-02-01-06 від 08.01.2026;
- визнати протиправною та скасувати рішення №0021142407 від 13 січня 2026 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого внеску, винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено відносної нього податкові повідомлення – рішення, щодо виявлених в ході перевірки порушень, які не подпускались позивачем. Вказані рішення позивач вважає протиправними, оскільки оскаржувані податкові повідомлення – рішення винесено відносно позивача, як до фізичної особи, без зазначення статусу «Фізична особа – підприємець», що порушує норми ст. 58 ПКУ. Також позивач посилається на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень –рішень, оскіьки податковим органом безпідставно двічі проведено позапланову виїзну перевірку, проведеної з тих самих питань, що вже досліджувались у попередній плановій виїзній перевірці, без належних підстав визначених статтями 77.2, 78.1, 78.2 Податкового кодексу України та не може породжувати правових підстав. Окрім викладеного позивач зазначає, що податковим органом було порушено дотримання процедури розгляду заперечень на акт перевірки та вказує, що досліджувані господарські операції були реальними та первинна документація, що відображає їх здійснення складена у повній відповідності норм чинного законодавства. З огляду на викладене вважає спірні рішення податкового органу протиправними та просить їх скасувати. 
Ухвалою суду від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
06.03.2026 року Фізичною особою ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву.
16.03.2026 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подано до суду клопотання про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні.
Розглянувши заявлене клопотання суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Статтею 1 Кодексу адміністративного судочинства України цей кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (далі КАС України).
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Частинами 1-3 ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
При цьому, частиною 4 ст. 12 КАС України чітко визначено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 4 цієї статті за правилами спрощеного позовного провадження НЕ можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Отже, цим Кодексом визначено виключні категорії спорів, які не можуть бути розглянуті адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування заяви відповідачем зазначено, що для повного і всебічного встановлення обставин справи необхідним є її розгляд в судовому засіданні з відібранням усних пояснень та детальним встановленням обставин справи.
Суд зазначає, що законодавець чітко визначив, що за правилами спрощеного позовного провадження може розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, перелічених у ч.4 ст. 12 КАС України та ч. 4 ст. 257 КАС України.
Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020 та багатьох інших.
Також суд зазначає, що оцінити значення справи для сторін і значний суспільний інтерес має суд в рамках конкретних правовідносин, з яких виник спір. Це означає, що вказані підстави (для розгляду справи за правилами загального позовного провадження) повинні мати своєрідне конкретизоване пояснення у вимірі певної справи; посилання на ці підстави безвідносно до конкретних фактичних підстав не достатньо для того, щоб вимагати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в численних постановах, зокрема, від 26 травня 2022 року у справі №640/594/20, від 22 жовтня 2021 року у справі № 200/6491/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі № 640/23517/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/23385/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 200/5490/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 460/6542/20, від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020 тощо.
16.03.2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив проти позову. Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що позапланову перевріку проведено з суворим дотриманням норм ПКУ та процедурні порушення, щодо яких зазначає позивач не мають свого відображення у матеріалах проведеної перевірки. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2019 по 02.05.2022, з 01.02.2023 по 31.12.2024 встановлено заниження податку на додану вартість у сумі ПДВ 118926 грн. Зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на додану вартість наведені на с. 69 акту позапланової перевірки Таким чином, на порушення п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, пп.«г» п. 198.5, п. 198.6, ст. 198, ст.201 ПКУ ФОП Казачком Є.В. занижено податок на додану вартість у сумі ПДВ 118926,00 грн.
ФОП ОСОБА_1 не оскаржував Рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН в в адміністративному або судовому порядку і в наданих запереченнях не підтвердив таке оскарження. Враховуючи вищенаведене, ФОП ОСОБА_1 , в порушення п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, з урахуванням п. 5, п. 12 Порядку № 520 не вжив заходи щодо реєстрації податкових накладних на загальну суму операції 90000,0 грн. ( ПДВ 18000,0 грн.), в тому числі по періодам: березень 2023 – на суму операції 3500,0 грн. ( ПДВ 700,0 грн.), квітень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн.), травень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн., червень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн.), липень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн) , серпень 2023 - на суму операції 3500,0 грн. ( ПДВ 700,0 грн.), вересень 2023 - на суму операції 3500,0 грн. ( ПДВ 700,0 грн.), жовтень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн.), листопад 2023 - на суму операції 37500,0 грн. ( ПДВ 7500,0 грн.), Вищезазначені обставини є умисними діями, оскільки вищезазначені дії були здійснені з відома платника податків. Пояснень щодо наявності обставин, що пом`якшують відповідальність або звільняють від неї ФОП ОСОБА_2 не надано. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст.16, 36 ПКУ. Згідно п.109.1 ст.109 ПКУ податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Допущене порушення ФОП ОСОБА_2 визначено перевіркою, як триваюче, а саме: 01.01.2019 – 31.12.2024. До виявлення порушення контролюючим органом, ФОП ОСОБА_1 не вчиняв певні дії для його усунення. Таким чином, перевіркою визначено, що платник податків створив такі умови, за яких стало можливе вчинення податкового правопорушення, при цьому він мав можливість дотримуватись вимог ПКУ. Отже, дії платника податку перевіркою вважаються як умисні.
ФОП ОСОБА_1 не надав повідомлення про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП по вищезазначеним об`єктам оподаткування, чим порушено вимоги п.63.3 ст. 63 п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16 ПКУ. За результатами перевірки правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування військового збору, відображеного в додатку Ф 2 до податкової декларації, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на суму 724518,25 грн., в тому числі по періодам: 2021 на суму 355278,30 грн., 2022 на суму 153634,95 грн., 2023 на суму 154003,00грн., 2024 на суму 61602,00 грн., яке виникло внаслідок: - завищення витрат які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу у сумі 724518,25грн. За результатами перевірки правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування військового збору, відображеного в додатку Ф 2 до податкової декларації, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на суму 724518,25 грн., в тому числі по періодам: 2021 на суму 355278,30 грн., 2022 на суму 153634,95 грн., 2023 на суму 154003,00грн., 2024 на суму 61602,00 грн., яке виникло внаслідок: - завищення витрат які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу у сумі 724518,25грн.
Також, відповідач зазначає. Що факт виконання ФОП ОСОБА_3 послуг з підтримання якості товару в належному стані в спеціалізованих виробничих приміщеннях для ФОП ОСОБА_1 не підтверджено. Отже, в первинних документах, виписаних ФОП ОСОБА_3 для ФОП ОСОБА_1 , зазначено господарські операції, які фактично не відбувались. У зв`язку з чим, первинні документи (акти виконаних робіт, тощо) не мають юридичної сили первинних документів, і як наслідок, не можуть бути доказом проведення господарської операції. Таким чином, в порушення до п.177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 30.04.2022, 01.02.2023 по 31.12.2024 було завищено витрати, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу на суму 724518,25 грн., в частині включення до складу витрат, витрати які не пов`язані з його господарською діяльністю, в тому числі по періодам: 2021 на суму 355278,30 грн., 2022 на суму 153634,95 грн., 2023 на суму 154003,00 грн., 2024 на суму 61602,00 грн.
З огляду на вищевикладене відповідач вважає виявлені в ході проведення перевірки повністю доведеними та наполягає на правомірності оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги.
17.03.2026 року Державною податковою службою України подано відзив проти позову, в якому відповідачем позовні вимоги заперечуються в повному обсязі з огляду на наступне. Рішення контролюючих органів за результатами розгляду скарги Позивача не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, а лише залишає чинним (таким, що має обтяжувальну дію щодо позивача) винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області: податкові повідомлення-рішення від 08.10.2025 №№ 0558072407, 0557512407, 0557372407, 0561982407, 0556572407, 0556562407; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 № Ф-0557522407; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.10.2025 № 0557532407 які є предметом розгляду справи цієї справи. Таким чином, спірні рішення ДПС України, прийняті за результатами розгляду Скарг позивача № 1-3, не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави до скасування такого рішення та задоволення позовних вимог. Аналогічний висновок знаходить своє підтвердження у постановах Верховного Суду від 27.04.2020 №360/1050/19, від 16.06.2020 № 810/1652/16, від 19.12.2022 №810/2342/16 та від 23.12.2022 № 810/109/16, від 05.05.2025 № 520/16215/23, від 05.03.2026 № 320/49198/24. В контексті ст. 56 Кодексу процедура адміністративного оскарження є досудовим порядком вирішення спору. А відтак, мотивація, спосіб її викладення, прийняття рішення в процесі адміністративного оскарження, визначеного нормами Кодексу є досудовим порядком вирішення спору. Таким чином, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства повноваження ДПС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу, внаслідок чого суд не наділений правом оцінювати повноту дослідження контролюючим органом обставин, викладених платником податків у скарзі на податкове повідомлення-рішення. Зазначену позицію підтримано Вищим адміністративним судом України (ухвала від 31.05.2012 № К/9991/26796/12, ухвала від 20.06.2012 № К/9991/29420/12), Верховним Судом (постанова від 06.02.2020 № 810/101/16). Під час прийняття рішень про результати розгляду скарг ДПС України всебічно дослідженні матеріали скарги та обставини, з урахуванням яких було прийнято рішення про результати розгляду скарг. Висновки рішення містяться у його мотивувальній частині. У зв`язку з цим, не виправдання прийнятими ДПС України спірними рішеннями по розгляду скарги сподівань та очікувань ФОП ОСОБА_1 з приводу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не є підставою для визнання такого рішення протиправним, а як наслідок його скасування. Враховуючи викладене вважають, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ДПС України з огляду на зміст спірних правовідносин є неправомірними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
25.03.2026 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач вказує на безпідставність заперечень відповідачів з аналогічних підстав, що зазначені у позовній заяві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2026 року уточнену позовну заяву ФОП ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що На підставі п.п.191.1.1 п.191.1 ст.191, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п. 82.1 ст. 82, пп. 69.352 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755- VІ зі змінами і доповненнями та п.2 ч.1 ст. 13, п.п. 925 п. 9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” зі змінами та доповненнями, відповідно до наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.06.2025 №4005-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 » проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2024. 
Перевірка проводилась з 10.07.2025 по 30.07.2025. Термін проведення перевірки було продовжено з 24.07.2025 по 30.07.2025, на 5 робочих днів на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 23.07.2025 № 4719-п. 
При перевірці використані відомості, що містяться в інформаційних базах даних: БД ДРФО, інформаційно-комунікаційна система ДПС України, Відомості з Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. 
У ході документальної планової виїзної перевірки не спрямовувалися запити щодо проведення зустрічних звірок (перевірок) з питань господарських взаємовідносин ФОП ОСОБА_1 з іншими суб`єктами-контрагентами. 
Перевіркою не виявлено фактів здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій з суб`єктами, які мають ознаки „фіктивності”, припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо. 
За результатами планової перевірки складено акт №3422/04-36-24- 07/ НОМЕР_1 , якими встановлено наступні порушення: 
1) п. 177.2, 177.4, ст. 177 ПКУ в частині заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 93 484,67 грн.; 
2) п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.198.5, п. 198.6, ст.198, п.199.1 ст.199 ПКУ в частині заниження ПДВ на загальну суму129 822,00 грн.; 
3) п.201.1., п.201.10 ст. 201 ПКУ, в частині відсутність реєстрації податкових накладних на суми на операції у сумі 592 944 грн.; 
4) п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, з урахуванням п. 5, п. 12 Порядку № 520 , в частині не вжиття заходів щодо реєстрації податкових накладних на загальну суму операції 90000,0 грн.; 
5) п.п.1.2, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.177.2, п.п. 177.4, п. ст. 177 ПКУ, в частині заниження військового збору у сумі 7 790,41 грн.; 
6) п.51.1 ст.51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПКУ, в частині подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з додатками за формою Додаток 1 "Вiдомостi про нарахування заробiтної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" з недостовірними даними: за перевіряємий період в наданих звітах не в повному обсязі відображено нарахування та виплата доходів на користь фізичних осіб-підприємців за ознакою « 157»; 
7) п. 4 ч. 1 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 ЗУ №2464-VI донараховано єдиний соціальний внесок у сумі 107422,13 грн.; 
8) п.1 ч.2. ст.6 Закону № 2464-VI, п.п. 2 п.4 розділу IV Інструкція №449, в частині несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску за 2022 рік в сумі 2860,00, донарахована пеня 5,72 грн. 
9) п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16, п. 63.3. ст.63 ПКУ, в частині неподання до податкового органу Повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням по 3 об єктам оподаткування. 
Не погодившись із вказаними висновками акту планової перевірки, позивачем подано заперечення, за результатами розгляду яких призначено проведення позапланової перевірки. 
Надані до заперечення первинні документи та пояснення, на підставі яких ініційовано проведення позапланової перевірки, частково змінили висновки планової перевірки, про що складено акт від 01.10.2025 №4192/04-36-24- 07/2978602414, яким встановлено порушення. 
1. п. 177.2, 177.4, ст. 177 ПКУ в частині заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 117 167,94 грн.; 
2. п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, пп.«г» п. 198.5, п. 198.6, ст. 198, ст.201 ПКУ в частині заниження ПДВ на загальну суму 118 926,00 грн.; 
3. п.201.1., п.201.10 ст. 201 ПКУ, відсутність реєстрації податкових накладних у сумі 118 586грн.; 
4. п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, з урахуванням п. 5, п. 12 Порядку № 520 , в частині не вжиття заходів щодо реєстрації податкових накладних на загальну суму операції 90000,0 грн.; 
5. п.п.1.2, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.177.2, п.п. 177.4, п. ст. 177 ПКУ, в частині заниження військового збору у сумі 9764,00 грн.; 
6. п.51.1 ст.51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПКУ, в частині подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з додатками за формою Додаток 1 "Вiдомостi про нарахування заробiтної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" з недостовірними даними: за перевіряємий період в наданих звітах не в повному обсязі відображено нарахування та виплата доходів на користь фізичних осіб-підприємців за ознакою « 157»; 
7. п. 4 ч. 1 ст. 4, п.1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 ЗУ №2464-VI донараховано єдиний соціальний внесок у сумі 131539,81 грн.; 
8. п.1 ч.2. ст.6 Закону № 2464-VI, п.п. 2 п.4 розділу IV Інструкція №449, в частині несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску за 2022 рік в сумі 2860,00, донарахована пеня 5,72 грн.; 
9. п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16, п. 63.3. ст.63 ПКУ, в частині неподання до податкового органу Повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням по 3 об єктам оподаткування. 
Не застосовано: 
- відповідно до п.9 прим. 21 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 штрафну санкцію у сумі 1783,64грн. (30%) за донарахування з єдиного внеску за результатами річного декларування за 2022 рік, яка передбачена пп.3 част.11 ст.25 Законом №2464; 
- відповідно до п.521 підрозділу 10 Розділу ХХ ПКУ, штрафну санкцію у сумі 15987,52 грн. (25%) до податкового зобов`язання донарахованого з ПДФО за результатами річного декларування, яка передбачена п.п.123.2 ст.123 ПКУ, за діяння передбачені п.123.1 ст.123 ПКУ; 
- відповідно до п.521 підрозділу 10 Розділу ХХ ПКУ, штрафну санкцію у сумі 1332,29 грн. (25%) до податкового зобов`язання донарахованого з військового збору за результатами річного декларування, яка передбачена п.п.123.2 ст.123 ПКУ, за діяння передбачені п.123.1 ст.123 ПКУ. 
Актом про неможливість документальної позапланової виїзної перевірки від 01.10.2025 № 2640/04-36-24-07/2978602414 засвідчено факт неможливості вручення та підписання акту позапланової перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за податковою адресою. У зв`язку з вищезазначеним, вказаний акт позапланової перевірки надіслано позивачу поштою. 
Не погодившись із вказаними висновками акту позапланової перевірки, позивачем подано заперечення, за результатами розгляду яких надано відповідь від 04.11.2025 №90445/6/04-36-24-07, в якій зазначено про відсутність у чинному законодавстві норм для розгляду заперечень на акт позапланової перевірки. 
Рішенням ДПС України від 08.01.2026 № 545/6/99-00-06-02-01-06 скаргу позивача щодо скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 №Ф-0557522407 залишено без задоволення. 
Рішенням ДПС України від 08.01.2026 №547/6/99-00-06-02-01-06 скаргу позивача щодо скасування Рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557532407 встановлено здійснення перевіряючими розрахунку штрафної санкції всупереч п.3 ч. 11 ст. 25 Закону №2464 (а саме невірно розраховано кількість звітних періодів, що призвело до заниження суми застосованої штрафної санкції), зобов`язано ГУ ДПС у Дніпропетровській області винести нове рішення на суму збільшення єдиного внеску. 
Рішенням ДПС України від 08.01.2026 №598/6/99-00-06-02-01-06 скаргу позивача щодо скасування ППР від 08.10.2025 №0556572407; №0557372407; №0557512407; №0561982407; №0558072407; №0556562407, залишено без задоволення. 
Оскаржувані ППР винесені на підставі позапланової перевірки від 01.10.2025 №4192/04-36-24-07/2978602414.
Вважаючи протиправними зазначені рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Так, правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України та Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Статтею 81 Податкового кодексу України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Так, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже законодавцем визначені чіткі розмежування щодо порядку допуску посадових осіб контролюючого органу до позапланових виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
Так, при розгляді адміністративної справи судом встановлено, що на підставі п.п.191.1.1 п.191.1 ст.191, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п. 82.1 ст. 82, пп. 69.352 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755- VІ зі змінами і доповненнями та п.2 ч.1 ст. 13, п.п. 925 п. 9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” зі змінами та доповненнями, відповідно до наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.06.2025 № 4005-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 » проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2019 по 31.12.2024. Перевірка проводилась з 10.07.2025 по 30.07.2025, за результатами якої винесено спірні податкові рішення.
Вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.
Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту в податковому обліку з ПДВ мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту, крім того, повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження суми податкового кредиту, врахованої платником при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції з придбання платником ПДВ товару (послуг), які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає й вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону № 996-XIV, так само характеризує і податковий облік.
У справах, предмет розгляду в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які за висновком контролюючого органу є фіктивними, сталою є судова практика Верховного Суду, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності. Сутність таких господарських операцій повинна проявлятися в русі активів, зміні в зобов`язаннях чи власному капіталі платника податків, відповідати економічному змісту укладених платником податку договорів, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
На такі ж висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 квітня 2020 року (справа № 826/7760/15), від 11 липня 2019 року (справа № П/811/1827/15), від 05 листопада 2019 року (справа № 817/3736/14), від 31 січня 2020 року (справа № 520/10953/18), від 31 липня 2019 року (справа № 826/11020/15).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 виснувала, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши, зокрема норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
Так, перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2019 по 02.05.2022, з 01.02.2023 по 31.12.2024 встановлено заниження податку на додану вартість у сумі ПДВ 118926 грн. Зведені дані щодо задекларованих та встановлених у ході проведення перевірки сум податку на додану вартість наведені на с. 69 акту позапланової перевірки Таким чином, на порушення п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, пп.«г» п. 198.5, п. 198.6, ст. 198, ст.201 ПКУ ФОП Казачком Є.В. занижено податок на додану вартість у сумі ПДВ 118926,00 грн.
Перевіркою встановлено, що фактично, згідно з первинними документами, наданими для перевірки, в період з 01.01.2019 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 отримував дохід від оптової торгівлі рибою, ракоподібними і молюскам та від надання складських послуг. 
Для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 використовує: Орендоване офісне приміщення у ТОВ «Фрост-склад», яке розташоване за адресою м.Дніпро, вул. Автопаркова, буд.7, кімнати 402/3, 402/3а,402/7(договори оренди від 01.04.2019 №29/19, від 01.01.2020 №12/20, від 01.01.2021 №29/21) ; Орендоване офісне приміщення у ТОВ «Дніпропетровськриба», яке розташоване за адресою м.Дніпро, вул. Автопаркова, буд.7, кімнати 402/3, 201, 402/5, №б/н( договори оренди від 01.07.2020 №29/20, від 01.01.2021 №3/21, від 01.07.2021 №7/21,від 01.01.2022 №2/22, від 01.01.2023 №4/23,) Орендоване у ТОВ "Девелоперська компанія "Реалті Логістік"складське приміщення з холодильним обладнанням, площею 232 кв.м, яке розташоване за адресою: Львівська обл. Жаківський р-н, с. Малехів, вул. Галицька,1 Б (Договори оренди нежитлових приміщень від 17.02.2020 №ДК 8/20, від 01.02.2023 № ДК-8/23) Орендована у ПАТ ТОВ "ДНІПРОМЕТАЛСЕРВІС" холодильна камера для зберігання товару площею 110 кв.м., яка розташована за адресою: м.Львів, вул. Промислова, буд.50/52 (Договори оренди нежитлових приміщень від 22.11.2019 №160, від 23.11.2021 № 39). 
Так, за положеннями п.п. 63.3 ст. 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
В контексті заявленого спору судом враховується, що відповідно до п.63.3 ст. 63 ПК України, платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.
При цьому, у п.22.1 ст. 22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Для здійснення податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588(із змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1588).
У відповідності до пункту 8.1. Порядку № 1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.
Згідно пункту 8.2. Порядку № 1588 об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 8.4. Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
У відповідності до пункту 8.5. Порядку № 1588 у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування, а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування, платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.
Відповідно до пункту 8.7. Порядку № 1588 рекомендований довідник типів об`єктів оподаткування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Центрального контролюючого органу та розміщується на інформаційних стендах у контролюючих органах.
Отже, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Вказаний обов`язок передбачено також у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування.
Так, у постанові Верховного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 640/23530/21 зроблено висновок, що відповідно до наведених вище норм Порядку № 1588 платник податків зобов`язаний подавати повідомлення за формою № 20-ОПП, зокрема, про об`єкти оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
На переконання суду, повідомлення за формою № 20-ОПП повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Основною метою запровадження форми № 20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо)
Відтак, позивач мав обов`язок подати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Нормами п. 117.1 ст. 117 ПК України передбачено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 680 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 2040 гривень.
ФОП ОСОБА_1 не надав повідомлення про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП по вищезазначеним об`єктам оподаткування, чим порушено вимоги п.63.3 ст. 63 п.п. 16.1.3 п.16.1.ст.16 ПКУ та позивачем не було спростовано наведені висновки акту у позовній заяві.
В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримував послуги з охолодження майна\вантажу й підтримання температурного режиму в спеціалізованих виробничих приміщеннях (далі –СВП) на підставі договорів від 01.01.2021 №4/21; від 01.07.2021 №43/21; від 01.01.2022 №16/22; від 01.01.2023 №14/23, укладених між ТОВ «Фрост 4» (33165026) (далі Виконавець) і ФОП ОСОБА_1 (далі Замовник). 
Предметом договорів є: Виконавець володіє холодильним комплексом, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі холодильний комплекс) та здійснює виробництво, постачання та розподілення холоду - кондиційонованого/охолодженого повітря в СВП та надає послуги Замовнику на умовах цього договору. 
Виконавець на умовах цього Договору надає послуги щодо охолодження майна/вантажу Замовника й підтримання охолодженого температурного режиму в СВП холодильного комплексу Виконавця шляхом виробництва, постачання та розподілення холоду - кондиційонованого/охолодженого повітря в СВП №100, 101, 16 (для зберігання Замовником продукції/товару), а Замовник зобов`язаний здійснювати оплату за надані послуги Виконавцем в порядку і строки, передбачені цим договором. 
Також, в ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат перевіряємого періоду віднесено витрати з придбання у ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) послуг щодо підтримання якості товару в належному стані в спеціалізованих виробничих приміщеннях №100; № 101 та № 16, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які не пов`язані з його господарською діяльністю. 
В перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) оформлено акти виконаних робіт на адресу ФОП ОСОБА_1 щодо підтримання якості товару в належному стані в спеціалізованих виробничих приміщеннях № 100;№ 101 та № 16, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму без ПДВ 724518,25 грн., які включено ФОП ОСОБА_1 до складу інших витрат податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2021-2024. 
За умовами аналогічних договорів про надання послуг обслуговування спеціалізованих виробничих приміщеннях (далі –СВП) №4/21 від 01.01.2021, №29/21 від 01.07.2021, №11/22 від 01.01.2022, №4/23 від 01.01.2023 ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (Виконавець) надає послуги щодо підтримання якості товару в належному стані в спеціалізованих виробничих приміщеннях (далі СВП). 
В актах виконаних робіт зазначено, що Виконавцем надані послуги щодо підтримання якості товару в належному стані в спеціалізованих виробничих приміщеннях відповідно п. 3.1. Договору. В пункті 3.1 Договорів зазначається вартість наданих послуг.
До заперечення додатково надано звіти ФОП ОСОБА_3 про надані послуги/ виконані роботи з технічного, механічного та санітарного обслуговування СВП на адресу ФОП ОСОБА_1 , які є невід`ємною частиною актів наданих послуг. 
Звіти про надані послуги/виконані роботи ФОП ОСОБА_3 складені за кожний місяць окремо та оформлені в останній день такого місяця. 
Також встановлено, що під час проведення позапланової документальної перевірки 19.09.2025 проведено обстеження орендованих ФОП ОСОБА_1 холодильних камер №100, №101, №16, №14 у ТОВ «Фрост 4» (код 33165026). Обстеження орендованих ФОП ОСОБА_1 холодильних камер №100, №101, №16, №14 провести не надалось можливим, так як станом на 19.09.2025 ці камери орендували інші орендарі і вони були опечатані і зачинені. 
При цьому податковим органом було зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_3 не має необхідної кількості працівників для отримання належного стану зазначених холодильних установок. 
Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704 (далі Положення № 88), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом № 996-XIV.
При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для віднесення відповідних сум до складу ПДВ. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.
У постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №400/987/19 сформовано правову позицію за якою, наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є єдиною та достатньою підставою, яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відтак наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної є однією із обов`язкових, але не єдиних умов, які надають право відносити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.
Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.
Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.
Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №813/6835/14 та від 10.04.2020 у справі №826/24764/15.
Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Надаючи оцінку доводам податкового органу щодо відсутності у контрагента позивача необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого об`єму поставок, суд враховує неодноразово висловлену позицію Верховного Суду, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо.
Так у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Суд звертає увагу на те, що наявна в контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 по справі №822/1602/13-а. від 27.04.2022 по справі № 520/6607/21.
Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.
Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 № К/9901/873/18, від 27.04.2022 у справі № 520/6607/21.
Підсумовуючи викладене, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, суд не погоджується з твердженням відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача та суб`єктів господарювання, з якими мали господарські взаємовідносини контрагенти позивача, оскільки, надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій та підтверджують реальність господарських операцій зі спірними контрагентами за період, що перевірявся.
При цьому суд зауважує, що відповідач жодним чином не стверджує про невірність здійснених розрахунків податкового кредиту у Деклараціях, а у наслідку, розрахунку від`ємного значення з податку на додану вартість, помилки (описки) у Декларації, а лише не погоджується з сформованим позивачем податковим кредитом внаслідок, з його позиції, нереальних та сумнівних господарських операцій позивача з його контрагентами.
Разом з цим контролюючим органом не надано доказів на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не доведено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.
Висновки акту перевірки не демонструють обставин, які б давали підстави вважати, що позивач був обізнаний (або міг бути обізнаний) щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, поведінки контрагентів та постачальників безпосередніх контрагентів позивача, а вивчати майбутніх перевізників у позивача не було підстав, так як перевезення відбувались за рахунок і силами постачальників.
Що ж стосується висновків контролюючого органу в частині відсутності джерела походження товару (робіт, послуг) у постачальників, суд зазначає, що предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту.
Судом встановлено, що всі господарські операції позивача проведені в бухгалтерському та податковому обліку, з якого вбачається реальне отримання товару та його використання в господарській діяльності.
Разом з тим суд наголошує, що у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. (06.05.2011 р.) №742/11/13-11 зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
При вирішенні податкових спорів суд виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.
Доводи ж відповідача про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди. Таких доказів відповідач суду не надав.
В ході судового розгляду адміністративної справи висновки контролюючого органу щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими позивачем доказами, відтак суд не може погодитись з висновками податкового органу відносно донарахування позивачу сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість, ЄСВ та військового збору.
Також щодо відсутності реєстрації податкових накладних суд вважає потрібним зауважити про наступне.
Перевіркою своєчасності реєстрації податкових накладних ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення п.201.1., п.201.10 ст. 201 ПКУ, а саме: відсутність реєстрації податкових накладних на суму 118586 грн., які використовувались в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, згідно до вимог п.198.5 ст. 198 ПКУ. (Детально порушення наведено в п.2.7.1 Податкові зобов`язання). 
Згідно п.201.1 ст.201 ПКУ, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Відповідно до п. 201.4. ст 201 ПКУ, платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця. 
Також, в періоді, що перевіряється ФОП ОСОБА_1 має податкові накладні з реалізації товару в статусі ЄРПН «вiдмовлено за рiшенням Комiсiї. "Скаргу не задоволено"» , які мають термін виникнення податкових зобов`язань більше 365 днів, а саме: Правові основи оподаткування податком на додану вартість встановлено розд. V та підрозд. 2 розд. XX ПКУ. 
Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України від 05 жовтня 2017 року № 2155-VIII «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений ПКУ термін. 
Пунктом 201.16 ст. 201 ПКУ передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України. 
Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за № 1245/34216 (далі – Порядок № 520). 
У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН (п. 4 Порядку № 520).
Згідно з п. 6 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, зазначені у п. 5 Порядку № 520, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування. 
Рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку (п. 12 Порядку № 520). 
ФОП ОСОБА_1 не оскаржував Рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН в в адміністративному або судовому порядку і в наданих запереченнях не підтвердив таке оскарження.
Враховуючи вищенаведене, ФОП ОСОБА_1 , в порушення п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, з урахуванням п. 5, п. 12 Порядку № 520 не вжив заходи щодо реєстрації податкових накладних на загальну суму операції 90000,0 грн. ( ПДВ 18000,0 грн.), в тому числі по періодам: березень 2023 – на суму операції 3500,0 грн. ( ПДВ 700,0 грн.), квітень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн.), травень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн., червень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн.), липень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн) , серпень 2023 - на суму операції 3500,0 грн. ( ПДВ 700,0 грн.), вересень 2023 - на суму операції 3500,0 грн. ( ПДВ 700,0 грн.), жовтень 2023 - на суму операції 7000,0 грн. ( ПДВ 1400,0 грн.), листопад 2023 - на суму операції 37500,0 грн. ( ПДВ 7500,0 грн.).
В ході проведення перевірки на підставі пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20, п.85.2 ст.85 ПКУ ФОП ОСОБА_1 було вручено запит № 6 від 29.07.2025 про надання пояснення про фактичні обставини вчиненого податкового правопорушення. 
ФОП ОСОБА_2 на запит № 6 від 29.07.2025 надав пояснення, в яких зазначив що в ході діяльності не допускав жодних порушень та порушення будь які відсутні. Пояснень щодо наявності обставин, що пом`якшують відповідальність або звільняють від неї ФОП ОСОБА_2 не надано. 
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст.16, 36 ПКУ. Згідно п.109.1 ст.109 ПКУ податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. 
Допущене порушення ФОП ОСОБА_2 визначено перевіркою, як триваюче, а саме: 01.01.2019 – 31.12.2024. До виявлення порушення контролюючим органом, ФОП ОСОБА_1 не вчиняв певні дії для його усунення. Таким чином, перевіркою визначено, що платник податків створив такі умови, за яких стало можливе вчинення податкового правопорушення, при цьому він мав можливість дотримуватись вимог ПКУ. Отже, дії платника податку перевіркою вважаються як умисні і наведені обставини також не було спростовано в ході розгляду адміністративної справи позивачем.
З огляду на викладене судом було встановлено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення – рішення 08.10.2025 № 0561982407 форми «ПН», яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму обсягу без ПДВ: 682930 грн. 00 коп.
Також щодо оскаржуваних податкових вимог про сплату утвореної недоїмки з ЄСВ суд зазначає, що в ході розгляду справи було встановлено протиправність донарахування зазначеного податку та податкова вимога також підлягає скасуванню.
Щодо оскарження рішень ДПС, які прийняті в результаті адміністративного оскарження суд зауважує наступне.
Підпунктом 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
За приписами п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:
- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;
- завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;
- заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Згідно із п. 58.2 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 56.1 ст. 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Згідно із п.п. 56.2, 56.3 ст. 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.
Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті (п. 56.16 ст. 56 ПК України).
Таким чином з наведеного вбачається, що строки адміністративного оскарження рішень податкових органів залежать від підстав їх винесення (прийняття). Загальний строк для подання скарги становить 10 робочих днів, що починають свій відлік після дня отримання платником рішення, яке оскаржується.
Процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів встановлено Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, який було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 (надалі - Порядок № 916).
Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Порядку № 916 скарга подається у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку до контролюючого органу вищого рівня протягом десяти робочих днів, що настають за днем отримання платником податків рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Вимоги до оформлення скарги встановлені Розділом IV Порядку № 916, в п.п. 1-2 якого зазначено, що скарга платника податків подається в письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку та має включати таку інформацію:
- прізвище, ім`я, по батькові, найменування (для юридичних осіб), податкову адресу платника податків, який подає скаргу;
- найменування контролюючого органу;
- реквізити оскаржуваного рішення;
- підстави, за якими оскаржується рішення, обставини справи, які, на думку заявника, встановлені контролюючим органом неправильно чи не встановлені взагалі;
- обґрунтування незгоди платника податків із рішенням контролюючого органу з посиланням на норми законодавства;
- вимоги та клопотання платника податків, який подає скаргу;
- відомості щодо повідомлення контролюючого органу, рішення якого оскаржується, про подання скарги до контролюючого органу вищого рівня;
- відомості про оскарження рішення контролюючого органу до суду;
- адресу, на яку слід надіслати рішення, прийняте за результатами розгляду скарги;
- перелік документів, які додаються до скарги.
Скарги на рішення та на дії контролюючих органів викладаються та подаються окремо.
Платник податків може додавати до скарги розрахунки та докази, які він вважає за необхідне надати. Копії документів, які додаються до скарги, повинні бути належним чином засвідчені.
У скарзі може міститися клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку.
Пунктом 3 Розділу IV Порядку № 916 передбачено, що скарга підписується особисто платником податків, який її подає, або його представником, уповноваженим на підписання скарги. Якщо скарга підписується представником платника податків, до неї долучається оригінал або належним чином завірена копія документа, який засвідчує повноваження такого представника відповідно до законодавства.
Так, до ДПС України надійшли скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – Скаржник), а саме: 1) від 07.11.2025 б/н (вх. ДПС № 5903/С/6 від 10.11.2025) (далі – Скарга 1) щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.10.2025 № 0557532407 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. Водночас у Скарзі 1 містилось клопотання Скаржника про розгляд матеріалів скарги за його участі. 
З метою з`ясування обставин справи, керуючись частиною 4 статті 25 Закону № 2464, рішенням ДПС України від 24.11.2025 № 33632/6/99-00-06-02-01-06 (далі – Рішення 1) строк розгляду Скарги 1 продовжено до 08.01.2026 (включно). 
Поряд з цим, Рішенням 1 Скаржнику запропоновано провести розгляд матеріалів Скарги 1 у режимі відеоконференції 18.12.2025 об 11 год.00 хв. 
Рішення 1 направлено 24.11.2025 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор R067043763005) та вручено 28.11.2025. 
ДПС України за результатами розгляду Скарги 1 прийнято рішення від 08.01.2026 № 547/6/99-00-06-02-01-06 (далі – Рішення 2), яким рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.10.2025 № 0557532407 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без змін, а Скаргу 1 – без задоволення. 
Водночас ДПС зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області винести та направити нове рішення на суму збільшення, згідно з вимогами чинного законодавства. 
Рішення 2 направлено 08.01.2026 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор R067075970991) та вручено 15.01.2026. 
2) від 07.11.2025 б/н (вх. ДПС № 5905/С/6 від 10.11.2025) (далі – Скарга 2) щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 № Ф-0557522407 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. 
Водночас у Скарзі 2 містилось клопотання Скаржника про розгляд матеріалів скарги за його участі. З метою з`ясування обставин справи, керуючись частиною 4 статті 25 Закону, рішенням ДПС України від 24.11.2025 № 33638/6/99-00-06-02-01-06 (далі – Рішення 3) строк розгляду Скарги 2 продовжено до 08.01.2026 (включно). 
Поряд з цим, Рішенням 3 Скаржнику запропоновано провести розгляд матеріалів Скарги 2 у режимі відеоконференції 18.12.2025 об 11 год.00 хв. 
Рішення 3 направлено 24.11.2025 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор R067043810976) та вручено 27.12.2025. 
ДПС України за результатами розгляду Скарги 2 прийнято рішення від 08.01.2026 № 545/6/99-00-06-02-01-06 (далі – Рішення 4), яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 № Ф-0557522407 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без змін, а Скаргу 2 – без задоволення. 
Рішення 4 направлено 08.01.2026 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор R067075973885) та вручено 16.01.2026; 
3) від 12.11.2025 б/н (вх. ДПС № 6182/С/6 від 17.11.2025) (далі – Скарга 3) на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №№ 0558072407, 0557512407, 0557372407, 0561982407, 0556572407, 0556562407. Водночас у Скарзі 3 містилось клопотання Скаржника про розгляд матеріалів скарги за його участі. З метою з`ясування обставин справи та розгляду наданих до Скарги 3 матеріалів, керуючись пунктом 56.9 статті 56 Кодексу, рішенням ДПС України від 27.11.2025 № 34045/6/99-00-06-01-02-06 (далі – Рішення 5) строк розгляду Скарги 3 продовжено до 15.01.2026 (включно). 
Поряд з цим, Рішенням 5 Скаржнику запропоновано провести розгляд матеріалів Скарги 3 у режимі відеоконференц-зв`язку 18.12.2025 об 11 год.00 хв. Р
ішення 5 направлено 27.11.2025 засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення: Скаржнику (штрихкодовий ідентифікатор R067046321321) та вручено 04.12.2025, адвокату Тульчевській Наталії (штрихкодовий ідентифікатор R067046316867) та вручено 04.12.2025.
ДПС України за результатами розгляду Скарги 3 прийнято рішення від 08.01.2026 № 598/6/99-00-06-01-02-06 (далі – Рішення 6), яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №№ 0558072407, 0557512407, 0557372407, 0561982407, 0556572407, 0556562407, а Скаргу 3 – без задоволення. Рішення 6 направлено 08.01.2026 засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення: Скаржнику (штрихкодовий іден тифікатор R067076235519) та вручено 16.01.2026, адвокату Тульчевській Наталії (штрихкодовий ідентифікатор R067076231718) та вручено.
Таким чином матеріалами адміністративної справи не встановлено порушення процедури розгляду скарг Державною податковою службою України та в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме оскарження податкових повідомлень – рішень, а не рішень, що прийняті податковим органом в ході адміністративного оскарження спірних ППР.
З огляду на викладене суд не вбачає підстав для скасування рішень ДПС України, що прийняті в межах адміністративного оскарження податкових повідомлень – рішень, а отже ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладені висновки суду, виходячи з системного аналізу чинного законодавства у сукупності з дослідженими доказами у справі суд доходить висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково судові витрати у розмірі 8182,08 грн. Підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними та скасування рішень про результати розгляду скарги, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0556572407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557372407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557512407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0558072407;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0556562407;
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 08.01.2026 №598/6/9900-0601-0206;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 №0557532407;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.10.2025 №Ф-0557522407.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати зі сплати судового збору стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 4091,04 грн.
Судові витрати зі сплати судового збору стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 4091,04 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна