ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 травня 2026 року	Справа №160/32601/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:
13.11.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коган Роман Віталійович звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які полягають у відмові у виключенні ОСОБА_1 з військового резерву та звільненні зі служби у військовому резерві, у зв`язку з бронюванням ОСОБА_1 на підприємстві, яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України видати наказ про виключення ОСОБА_1 з військового резерву та про звільнення зі служби у військовому резерві;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про виключення з військового резерву та про звільнення зі служби у військовому резерві ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.05.2024 року № 148, позивача було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Наразі позивач перебуває у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому резерві. У зв`язку з цим 18.11.2024 року позивачем було отримано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) до 02.08.2025 року, що підтверджується витягом з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного. У зв`язку з зазначеним, 02.06.2025 року, позивачем було направлено рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому він просив звільнити його зі служби у військовому резерві, в зв`язку з бронюванням на підприємстві, яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Однак відповіді від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на вказаний рапорт не надходило. Також 02.06.2025 року, позивачем було направлено заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо). Однак відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_1 на вказаний рапорт не надходило. Позивач вважає протиправними дії відповідачів, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 17.12.2025 року. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
01.12.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач з позовом не згоден, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Позивачем зазначено, що ним було направлено рапорт з додатками до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з проханням про звільнення його зі служби у військовому резерві, однак дане твердження є помилковим так як за обліковими даними військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України даний рапорт до частини не надходив та в системі документообігу не обліковується. Також, позивачем не надано до суду підтверджуючих документів чи доказів про отримання військовою частиною вказаного рапорту. Посилання позивача на відповідь Головного управління Національної гвардії України, як на доказ того, що він звертався саме до військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка останнім отримана 28 серпня 2025 року є не коректною, так як при наданні військовою частиною НОМЕР_1 НГУ інформації до Головного управління НГУ було повідомлено, що рапорт позивача з даною вимогою до військової частини не надходив, а відтак відсутні будь-які підстави для розгляду даного питання. Також зазначає, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, що він перебуває на військовому обліку оперативного резерву ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.05.2024 року як резервіст, якого зараховано до військового оперативного резерву відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 14.03.2025 року № 43. Таким чином можливо дійти висновку, що позивач перебуває в оперативному резерві саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. У зв`язку з цим вважає, що позовні вимоги позивача до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України є передчасними так як позивач не звертався з рапортом до військової частини та не обґрунтованими так як позивач перебуває в оперативному резерві ІНФОРМАЦІЯ_4 . З огляду на вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
03.12.2025 рок на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій він не погоджується із доводами відповідача з огляду наступне. 02.06.2025 року позивачем було направлено рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про звільнення зі служби у військовому резерві, в зв`язку з бронюванням на підприємстві, яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. До позовної заяви було додано докази направлення рапорту від 02.06.2025 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме було надано копію поштової накладної з номером відправлення 4900100276181, опис вкладення в цінний лист, а також витяг з сайту “Укрпошта” за номером відправлення 4900100276181. Вищевказаними доказами підтверджується факт направлення рапорту позивачем та отримання його відповідачем 11.06.2025 року. Тому, враховуючи зазначене, вважає, що твердження Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що ним не отримувався рапорт від 02.06.2025 року, який було направлено позивачем є помилковим. Також звертає увагу, що як вбачається з військового квитка, то позивач перебуває в оперативному резерві (запис ОР-1 у військовому квитку) саме Військової частини НОМЕР_1 НГУ. З урахуванням вищенаведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 письмовий відзив на позов на адресу суду не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2026 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у даній справі відмовити. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 26.05.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.05.2024 року № 148, позивача було виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Наразі позивач перебуває у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому резерві.
15 листопада 2021 року позивач був прийнятий на роботу до Філії Газопромислове управління “Шебелинкагазвидобування” Акціонерного товариства “Укргазвидобування” (код ЄДРПОУ 00153146) до експериментального цеху з виготовлення та ремонту нафтогазового обладнання слюсарем-ремонтником 2 розряду бригади з ремонту, зборки запірної арматури та гирлового обладнання дільниці основного виробництва № 2.
Відповідно до Витягу з наказу Міністерства енергетики України від 03.12.2024 року № 452 “Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол №55)”, було визначено, що АТ “Укргазвидобування” має стратегічне значення для економіки і безпеки держави відповідно до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.
02.06.2025 року, позивачем було направлено рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про звільнення ОСОБА_1 зі служби у військовому резерві, в зв`язку з бронюванням на підприємстві, яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. 
До вищевказаного рапорту позивачем було додано наступні документи:
- копію військового квитка ОСОБА_1 ;
- копію електронного військово-облікового документа ОСОБА_1 ;
- копію листа Міністерства енергетики України про надання витягу з наказу Міненерго від 03.12.2024 року № 452;
- копію витягу з наказу Міністерства енергетики України від 03.12.2024 року № 452 “Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 55)”;
- копію витягу з наказу № 341 к/тр від 08 листопада 2021 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 ;
- копію довідки № 47 від 14.04.2025 року;
- копію витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного. 
У зв`язку з тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не надано відповіді щодо розгляду рапорту від 02.06.2025 року, представником позивача було подано скаргу до Міністерства внутрішніх справ України на бездіяльність уповноважених осіб Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. 
28 серпня 2025 року, Головним управлінням Національної гвардії України було надано відповідь № 27/10/1/3-К-6792 на скаргу у якій зазначено наступне. У ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянуто скаргу, яка надійшла рекомендованим листом до Міністерства внутрішніх справ України, щодо надання інформації про виключення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) з військового оперативного резерву військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначено, що за інформацією, наданою Військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , підстав для виключення з військового оперативного резерву частини ОСОБА_1 немає.
Також, 02 червня 2025 року, позивачем було направлено заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо).
У зв`язку з тим, що відповіді щодо розгляду заяви позивач не отримував, то представником позивача було подано скаргу до ІНФОРМАЦІЯ_7 на бездіяльність уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14.08.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшла відповідь № 4809/ВОБ на скаргу у якій зазначено наступне. Згідно інформації, наданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , заява громадянина ОСОБА_1 від 02.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило, тому заяву відповідними посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 не було розглянуто. Відповідно до інформації у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку оперативного резерву ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.05.2024 року як резервіст (Зарахований до військового оперативного резерву відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 14.03.2025 року № 43 “Про затвердження Порядку зарахування в військовий оперативний резерв”).
Вважаючи протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у виключенні ОСОБА_1 з військового резерву та звільненні зі служби у військовому резерві, у зв`язку з бронюванням на підприємстві, яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та на сьогоднішній день не скасований.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року» № 2232-XII (тут і далі Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Змістом частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, серед іншого, проходження служби у резерві, як однієї з складових частин військового обов`язку.
В частині 7 статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до пп. 12 пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 року № 470/2012 (далі - Положення), контракт припиняється (розривається), а резервіст звільняється зі служби у військовому резерві у зв`язку з бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час або в разі виникнення визначених законом обставин, унаслідок яких військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 115 Положення, звільнення резервіста зі служби у військовому резерві на підставах, передбачених пунктом 35 цього Положення, здійснюється наказом командира (начальника) військової частини.
Підстави для звільнення громадян України із служби у військовому резерві Національної гвардії України визначені пунктом 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 року № 470/2012.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є:
уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; 
оперативні командування;
територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної
Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя;
Центральне управління Служби безпеки України;
відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Згідно Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, ведення Реєстру включає внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами.
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначаються та регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153).
Згідно з абзацом другим пункту 12 Положення № 1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до підпункту 1 пункту 225 Положення № 1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктами 1, 2 частини п`ятої, пунктами 1, 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
За змістом абзаців першого - четвертого пункту 233 Положення № 1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Абзацом першим пункту 234 Положення № 1153 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559) затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок № 531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І Порядку № 531).
З питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника) (пункт 2 розділу І Порядку № 531).
Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації (пункт 1 розділу ІІ Порядку № 531).
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 531).
Пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 531 передбачено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Відповідно до статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Системний аналіз наведених норм вказує, що бажання військовослужбовця звільнитися з військової служби виражається у формі письмового звернення рапорту, до якого додаються документи, що підтверджують підстави звільнення. Такий рапорт повинен бути розглянутий командуванням військової частини, до якої зараховано військовослужбовця, що виявив бажання звільнитися з військової служби, із ухваленням відповідного рішення за результатами його розгляду або наказу по особовому складу про звільнення з військової служби, або відмови в задоволенні рапорту.
Судом встановлено, що 02.06.2025 року, позивачем було направлено рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про звільнення ОСОБА_1 зі служби у військовому резерві, в зв`язку з бронюванням на підприємстві, яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. 
До вказаного рапорту позивач додав пакет документів, які на його переконання, підтверджують підставу для звільнення зі служби у військовому резерві, зазначену в рапорті.
До позовної заяви було додано докази направлення рапорту від 02.06.2025 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме було надано копію поштової накладної з номером відправлення 4900100276181, опис вкладення в цінний лист, а також витяг з сайту “Укрпошта” за номером відправлення 4900100276181. Вищевказаними доказами підтверджується факт направлення рапорту позивачем та отримання його відповідачем 11.06.2025 року.
Отже, позивач подав рапорт до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із клопотанням про його звільнення зі служби у військовому резерві з обґрунтуванням підстав такого звільнення та наданням доказів поважності причин звільнення, тобто з урахуванням всіх вимог щодо відповідного рапорту.
При цьому, відповідачем не надано та в матеріалах даної справи відсутні докази розгляду по суті рапорта ОСОБА_1 від 02.06.2025 року про звільнення зі служби у військовому резерві. 
Також судом встановлено, що 02.06.2025 року, позивачем було направлено заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо).
До позовної заяви було додано докази направлення заяви від 02.06.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме було надано копію поштової накладної з номером відправлення 4900100276190, опис вкладення в цінний лист, а також витяг з сайту “Укрпошта” за номером відправлення 4900100276190. Вищевказаними доказами підтверджується факт направлення заяви позивачем та отримання його відповідачем 06.06.2025 року.
Однак, докази розгляду по суті заяви позивача від 02.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 в матеріалах даної справи відсутні та відповідачем не надано.
Суд зазначає, що ухвалою суду від 17.11.2025 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати до суду в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали суду належним чином завірену копію листа/відповіді за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025 року щодо звільнення його зі служби у військовому резерві, а також зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 надати до суду в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали суду належним чином завірену копію листа/відповіді за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2025 року про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо).
Однак, на виконання вказаної ухвали суду ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 доказів розгляду заяви позивача від 02.06.2025 року до суду не надано, а Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України у письмовому відзиві на позов зазначено про відсутність відповіді за результатами розгляду рапорту позивача від 02.06.2025 року, у зв`язку із тим, що такий на їх адресу не надходив, що спростовано судом в ході розгляду даної справи.
З наведеного слідує, що рапорт позивача від 02.06.2025 року про виключення його зі служби у військовому резерві та заява від 02.06.2025 року про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо) не були розглянуті відповідачами по суті.
Тож у спірних правовідносинах відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, утрималися від ухвалення рішення, що входить до їх виключної компетенції, що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України допустила протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді по суті рапорту позивача від 02 червня 2025 року про звільнення зі служби у військовому резерві, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді по суті заяви позивача від 02 червня 2025 року про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо).
Зважаючи на викладене, суд уважає, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України видати наказ про виключення ОСОБА_1 з військового резерву та про звільнення зі служби у військовому резерві та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про виключення з військового резерву та про звільнення зі служби у військовому резерві ОСОБА_1 є передчасними, оскільки рапорт та заява позивача від 02.06.2025 року взагалі не були розглянуті по суті відповідачами.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Водночас під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на висновок суду про протиправність бездіяльності відповідачів щодо розгляду по суті рапорту та заяви позивача суд повинен вирішити питання про обрання ефективного способу захисту його порушеного права, адекватного наявним у цій справі обставинам.
У рамках розглядуваного спору суд встановив, що відповідачі не розглядали по суті рапорт та заяву позивача від 02 червня 2025 року, не оцінювали долучені до рапорту та заяви документи на предмет підтвердження ними обставин зазначених в рапорті та заяві. Отже, зобов`язання відповідачів ухвалити конкретне рішення виходять за межі повноважень адміністративного суду під час вирішення цього публічно-правового спору.
Тож, беручи до уваги викладене, враховуючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами, характер бездіяльності відповідачів, визнаної судом протиправною, суд уважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 02 червня 2025 року про звільнення зі служби у військовому резерві, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2025 року про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо), з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Під час розгляду зазначеного рапорту та зазначеної заяви по суті відповідачам належить ухвалити обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) та приписам Закону № 2232, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 968,96 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 775,17 грн. 
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у нерозгляді по суті рапорту ОСОБА_1 від 02 червня 2025 року про звільнення зі служби у військовому резерві.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нерозгляді по суті заяви ОСОБА_1 від 02 червня 2025 року про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо).
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 02 червня 2025 року про звільнення зі служби у військовому резерві, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути по суті заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 02 червня 2025 року про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виключення позивача з військового оперативного резерву (бойового резерву, тощо), з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 387,59 грн.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 387,59 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна