Справа № 515/898/26
Провадження № 2-о/515/1508/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області
у складі головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,
заявниці- ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Татарбунари заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
22 травня 2026 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців із покладанням на нього обов`язків.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 на протязі останніх 24-26 років систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, останній раз 13.04.2026 року, не зважає на заходи вжиті поліцією. Після кожного рішення суду він і надалі вчиняє неправомірні дії та впевнений у своїй безкарності, його агресія посилюється, а після повернення з війни він має порушену психіку, через що вона боїться за своє життя та здоров`я, а також за життя і здоров`я своєї родини. Заявниця переконана у повторному вчиненні ОСОБА_2 насильства щодо неї і тому звертається до суду із заявою про видачу йому обмежувального припису строком на 6 місяців, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили ОСОБА_1 від насильства.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2026 року визначено головуючого суддю Дем`янову О.А.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 травня 2026 року відкрито провадження по справі.
Заявниця у судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала, пояснила, що з ОСОБА_2 вони розірвали шлюб. Будинок, в якому вони проживають, вони придбали, проте документи купівлі-продажу не оформили. Також пояснила, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями у результаті чого, коли йому стало погано, вона викликала швидку допомогу. У цей час їй стало відомо, що він має спілкування і переписки з іншою жінкою. У результаті чого виникла сварка. До дому вона його дійсно не пускала, бо вважала, що якщо в нього є інша, то він має бути там.
Заінтересована особа у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 не визнав, вказав, що будинок було ними придбано разом, проте не оформлено. На даний час шлюб між ними розірвано. Між ними дійсно бувають конфлікти, проте їх провокує заявниця, яка не пускає його до дому. Аби уникнути конфліктів він, навіть, зробив собі окремий вхід до своєї кімнати.
Згідно з ч.2 ст.350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. 
Суд, всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Судом встановлено, що 13 квітня 2026 року відносно ОСОБА_2 складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 422671, яким йому заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 строком на 1 добу з 01.00 год 13.04.2026 по 01.00. 14.04.2026 року.
Із Витягу з реєстру територіальної громади №2026/008333372 від 22.05.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Довідкою про фактичне місце проживання №38, виданою 07.04.2026 року відділом соціального захисту та охорони здоров`я Татарбунарської міської ради слідує, що ОСОБА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07.12.2017 № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).
За тлумаченням ст. 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи(п. 9 ч.1 ст.1 Закону).
Відповідно до ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.
Аналогічні вимоги містить п. 1 ч. 1ст. 350-2 ЦПК України.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). 
За таких обставин, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.
Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).
У справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
В обґрунтування вимог заяви, заявниця покликається на те, що ОСОБА_2 систематично на протязі останніх 24-26 років вчиняє відносно неї домашнє насильство, останній раз 13.04.2026 року.
Однак, матеріали справи не містять доказів систематичності вчинення домашнього насильства, терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 серії АА № 422671 від 13.04.2026 року, складено працівником поліції в один і той самий час, коли за відомостями постраждалої останній раз було вчинено домашнє насильство відносно неї. 
Станом на день розгляду цієї справи заявницею не надано доказів щодо винесення судового рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, яке б набрало законної сили, а відтак доказів які б підтверджували факти систематичного вчинення ним домашнього насильства, або того, що він є беззаперечним кривдником, суду не надано. 
Відтак, у зв`язку із відсутністю доказів, які б підтверджували вище наведені обставини, суд вважає, що підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.
З пояснень учасників справи вбачається, що підставою для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису став побутовий конфлікт між сторонами на ґрунті ревнощів .
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що судом не встановлено випадків систематичного домашнього насильства відносно заявниці, не надано доказів про вчинення домашнього насильства, які б підтверджувалися постановою суду з датою набрання законної сили таким рішенням, а також і ризиків настання насильства у майбутньому, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.
У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 48, 293, 294, 306-308, 353 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення суду складено 26.05.2026 року.

Суддя О.А.Дем`янова