Справа № 136/1030/26
провадження № 2-о/136/39/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шпортун С.В.,
за участю секретаря судових засідань Белінської С.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – заявник) звернувся до суду із вищевказаною заявою, у якій просить суд встановити юридичний факт постійного проживання разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставність заяви обґрунтовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , відкрилась спадщина за законом. Він, ОСОБА_1 , приходиться рідним сином спадкодавця, відтак спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняв шляхом постійного проживання із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , у межах визначеного шестимісячного строку від спадщини не відмовився, інші спадкоємці зазначеної черги відсутні, утім реалізовуючи свої права в нотаріальному порядку, отримав відмову нотаріуса, у зв`язку із відсутністю належних доказів на підтвердження факту прийняття спадщини, а оскільки від цього залежать майнові права заявника, іншого порядку встановлення даного факту, а ніж у судовому порядку, чинним законодавством не передбачено, наведене стало підставою звернення до суду із даною заявою.
Заінтересованою особою відзиву на заяву до суду не надано.
Ухвалою 25.05.2026 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання заявника про витребування у державного нотаріуса Вінницької районної нотаріальної контори Каблучко Юлії Володимирівни , матеріали спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заявник у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій вимоги підтримав, з підстав у ній наведених, просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.
Заінтересованою особою за підписом міського голови надано заяву, в якій останній просив розглянути справу у відсутність представника органу місцевого самоврядування, проти задоволення заяви не заперечують.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.8). 
Згідно відповіді Вінницької районної державної нотаріальної кантори Вінницької області наданої на виконання вимог ухвали суду встановлено, що відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась.
Згідно паспортних документів ОСОБА_1 (а.с.4-6), зареєстрована адреса його проживання значиться: АДРЕСА_2 .
На підтвердження факту постійного проживання заявника із спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини надано наступні докази: свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 заявника ОСОБА_1 (а.с.9), відповідно до якого підтверджено, що ОСОБА_2 приходиться різним батьком ОСОБА_1 ; довідка від 04.03.2026 №09-10-31/11 (а.с.11) видана комітетом Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до якої вказується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований та проживав постійно до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) по АДРЕСА_1 . На день смерті з ним проживав лише його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; Акт про фактичне проживання особи, згідно якого підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_2 сусідами, які мешкають в с. Іваньки (а.с.12); довідка від 25.02.2026 № 09-17-01/33-11 видана комітетом Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 єдиний входив до складу сім`ї ОСОБА_2 та дійсно постійно проживав із батьком без реєстрації по АДРЕСА_1 (а.с.10), постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій (а.с. 17).
При цьому письмові заяви свідків, що додані до заяви, підписи яких на заявах посвідчено старостою сіл Іванька, Пісочин, суд вважає неналежними доказами на підтвердження обставин зазначених у справі, оскільки свідків суд має допитати безпосередньо у судовому засіданні, попередивши їх про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень. 
У п. 27 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 судам роз`яснено, що: «Не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази».
Заявником не зініціювалось клопотання про виклик та допит свідків, що є його безумовним правом.
Разом з цим, надаючи оцінку вказаним письмовим доказам, суд зважає, що вони містять інформацію на підтвердження факту проживання заявника ОСОБА_1 із рідним батьком ОСОБА_2 в с. Іванька та наявність в останнього важкої хвороби, яка потребувала надання постійного стороннього догляду зі сторони рідного сина.
Вказані обставини зафіксовано у Акті складеному старостою сіл Пісочин та ОСОБА_3 від 04.03.2026 на підставі зазначених пояснень свідків, отож зазначений Акт складено із дотриманням Порядку складання актів про фактичне проживання / не проживання громадян, такі письмові пояснення свідків є додатком до нього, тому суд приймає їх до уваги як письмові докази.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п. 7 постанови N 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ч. ч. 1,6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013.).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
У ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Згідно ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 3, 23Постанови N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
У ст. 3 наведеного Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.
Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. 
Це знайшло підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). 
У п. 23 вказаної постанови зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Судом було встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини, про відмову від її прийняття або про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались, за матеріалами справи та відомостями наданими нотаріальною установою, - інші спадкоємці відсутні.
Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що заявник, будучи рідним сином спадкодавця, спадкоємцем першої черги спадкування за законом, спадщину прийняв шляхом постійного проживання, від неї не відмовився, ф акт постійного проживання із спадкодавцем має бути встановлений винятково рішенням суду та має для нього юридичне значення для реалізації прав на прийняття спадщини.
На переконання суду заявник довів факт за встановленням якого звернувся до суду належними та допустимими доказами, що є підставою для задоволення заяви, оскільки у інший спосіб його встановити заявник позбавлений можливості, а його встановлення не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована, отож підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), заінтересована особа: Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл.) про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, - задовольнити у повному обсязі.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживав разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя С.В. Шпортун