ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 р. 	Справа № 520/30367/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., повний текст складено 20.02.26 по справі № 520/30367/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області 
про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 75217,39 грн (сімдесят п`ять тисяч двісті сімнадцять гривень 39 копійок); стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 153683,40 грн (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят три гривні 40 копійок); стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі спалити послуг за надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 , грошової компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 122589 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 16 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять) гривень 47 копійок. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки, а також в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 122589 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 16 копійок, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розрахунок грошової компенсації був здійснений із врахуванням усіх передбачених складових грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби, надбавки за специфічні умови проходження служби та інших виплат, які підлягають включенню до бази розрахунку відповідно до спеціального законодавства. Загальний розмір місячного грошового забезпечення, що брався для розрахунку, становив 7350,00 грн, і саме ця сума була правомірно використана як база для визначення розміру компенсації. Вказує, що грошову компенсацію розраховано наступним чином: 7350,00 / 30 х 47 = 11515,00 грн. За 2021 рік (12 діб): 8 діб - основна, 4 доби - додаткова - 2940,00 грн. За 2022 рік (35 діб): 30 діб - основна, 5 діб - додаткова - 8575,00 грн. Стверджує, що відповідач, діючи відповідно до Наказу №260, правомірно визначив розмір одноденного грошового забезпечення шляхом ділення місячного забезпечення на 30 календарних днів та здійснив нарахування компенсації пропорційно кількості невикористаних днів відпустки. Застосування ж Порядку №100 у даному випадку є юридично необґрунтованим, оскільки він не регулює правовідносини, пов`язані із проходженням служби в поліції, і не може підміняти собою спеціальне законодавство. Зауважує, що у поданій позовній заяві позивач чітко, однозначно та безальтернативно визначив як предмет, так і розмір своїх позовних вимог, зокрема, просив суд зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити йому недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки саме у розмірі 75217,39 грн. Вказана сума була не лише орієнтовною чи попередньою, а остаточно визначеною позивачем як межа його майнових вимог, що підтверджується змістом позовної заяви та відсутністю будь-яких заяв про збільшення позовних вимог у встановленому законом порядку. Відтак саме ця сума становила предмет доказування у справі, визначала обсяг судового розгляду та межі, в яких суд був уповноважений вирішувати спір. Водночас, суд першої інстанції вийшов за межі визначених позивачем вимог та, зобов`язуючи Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію, самостійно визначив її розмір у сумі 122589,16 грн, що майже вдвічі перевищує заявлені позовні вимоги. Наголошує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі. Зазначає, що між тими сторонами вже існував спір, який був предметом розгляду у справі №520/2390/25, за результатами якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2025, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за 2021-2022 роки у загальній кількості 47 днів. Вказане рішення набрало законної сили та було обов`язковим до виконання.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 без змін. Зазначає, що через відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору слід застосовувати приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» (пункт 60 постанови Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, постанова Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 826/8185/18 та інші). Вказує, що з огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260, на момент звільнення зі служби в поліції позивача, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, у цій справі підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Порядку №100. Звертає увагу, що відповідно до пункту 2 розділу 2 Порядку №100 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Заробітна плата позивача за 12 календарних місяців згідно витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 з березня 2022 року по лютий 2023 року становить 738668,16 грн (58321,48 + 70087,57 + 97500,00 + 97500,00 + 69579,00 + 38290,40 +78290,40 + 45854,03 + 59144,43 + 74552,87 + 15854,03 + 33693,95). Загальна кількість робочих днів з 01.03.2022 по 28.02.2023 становить 260 робочих днів. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 2841,03 грн (738668,16 грн / 260 робочих днів). Вважає, що грошова компенсація, що повинна була бути виплачена відповідачем позивачу, становить 47 к.д. х 2841,03 грн = 133528,41 грн. Наголошує, що на виконання рішення у справі №520/2390/25, 21.10.2025 відповідачем на картковий рахунок позивача нараховано 10939,25 грн. Зазначає, що недоплачена сума грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 47 календарних днів складає 122589,16 грн (133528,41 - 10939,25 грн).
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 15.03.2023 проходив службу в Національній поліції України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 по справі №520/2390/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2025, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Харківській області щодо не нарахування та невиплати при звільненні 15.03.2023 ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані оплачувані відпустки 2021, 2022 роках. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані основні та додаткові щорічні оплачувані відпустки починаючи з 2021 по 2018 рік (за 2021 рік - 08 діб основної та 04 доби додаткової, за 2022 - 30 діб основної та 05 діб додаткової, а в сукупності 47 днів).
Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області 21.10.2025 на картковий рахунок позивача нараховано 10939,25 грн.
Не погодившись з таким розрахунком грошової компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки, позивач ініціював даний спір.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправних дій Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 , грошової компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 122589 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 16 копійок.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 153683,40 грн, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент звільнення зі служби в поліції позивача) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (ст.60 Закону №580-VIII).
Згідно зі ст.92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1-4 ст.93 Закону №580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст.93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Частинами 1, 2 ст.94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі по тексту – Порядок №260; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Указаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС України із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Так, приписами абз. 1 п.8 розділу III Порядку №260 (в редакції, чинній до внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903, тобто, чинній на момент звільнення позивача) поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
Водночас, положеннями абз. 7 та 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Надалі, приписами абз. 7-10 п.8 розділу III Порядку №260 (в редакції, чинній після внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903) встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії.
Отже, норми Порядку №260 в редакції, чинній до внесення змін наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №903, тобто, чинній на момент звільнення позивача, регулювали питання виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану виключно в році звільнення відпуску.
Стосовно виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, Верховний Суд зазначав, що через відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору слід застосовувати приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» (п.60 постанови від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, постанови від 23.10.2019 у справі №826/8185/18).
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» і ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткової відпустки (п.62 постанови Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19).
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що законом не виключаються випадки, коли відпустка за попередні роки не буде використана поліцейським. При цьому, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку за попередні роки. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260, на момент звільнення позивача зі служби в поліції, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки регулюється приписами КЗпП України, Закону України «Про відпустки» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, діючи відповідно до Наказу №260, правомірно визначив розмір одноденного грошового забезпечення шляхом ділення місячного забезпечення на 30 календарних днів та здійснив нарахування компенсації пропорційно кількості невикористаних днів відпустки, колегія суддів вважає помилковими, з вищенаведених підстав.
Надаючи правову оцінку задоволеним судом першої інстанції позовним вимогам в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 122 589,16 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту – Порядок №100; у редакції, чинній на момент звільнення позивача), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Підпунктом «б» п.4 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Судом першої інстанції встановлено, що заробітна плата позивача за 12 календарних місяців згідно витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 з березня 2022 року по лютий 2023 року становить 738 668,16 грн.
Однак, колегія суддів зазначає, що відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 не містять даних щодо складових грошового забезпечення, що унеможливлює визначення, чи включають ці суми складові грошового забезпечення, які мають чи не мають разового характеру, тому відомості цього Реєстру не можна використати для визначення розміру заробітна плата позивача за 12 календарних місяців перед звільненням.
Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 28.06.2024 у справі №200/2319/23.
Зі змісту довідок Головного управління Національної поліції в Харківській області про доходи №1096 від 19.06.2026 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 та №1066 від 16.06.2026 за період з 01.01.2023 по 30.09.2023, наданих на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2026 про витребування доказів, встановлено, що матеріальна допомога для оздоровлення нарахована позивачу у березні 2022 року у сумі 14233,91 грн. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань нарахована позивачу у листопаді 2022 року у сумі 13290,40 грн.
За цим, заробітна плата позивача за 12 календарних місяців перед звільненням (з березня 2022 року по лютий 2023 року) становить 711 143,85 грн, а не 738 668,16 грн, як помилково зазначив суд першої інстанції.
Також, при обрахунку грошової компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки, суд першої інстанції виходив з кількості робочих днів за період з 01.03.2022 по 28.02.2023, тому дійшов висновку, що середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 2841,03 грн (738668,16 грн / 260 робочих днів). 
Однак, застосовуючи правила підрахунку середньої заробітної плати за Порядком №100, колегія суддів враховує вимоги Порядку №260 щодо особливостей обрахунку грошового забезпечення поліцейських з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Колегія суддів зазначає, що загальна кількість календарних днів з 01.03.2022 по 28.02.2023 становить 365 днів. 
Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 1948,34 грн (711 143,85 грн / 365 календарних днів).
Отже, грошова компенсація, що повинна була бути нарахована ОСОБА_1 при звільненні за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки, становить 91 571,95 грн (1948,34 грн х 47 днів).
Натомість, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 по справі №520/2390/25, позивачу виплачено 21.10.2025 грошову компенсацію за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки у розмірі 10 939,25 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку від 21.10.2025.
Враховуючи наведене вище, недоплачена сума грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 47 календарних днів складає 80632,70 грн (91 571,95 грн - 10 939,25 грн).
Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин та безпідставно зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 122 589,16 грн.
За цим, доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору є частково обґрунтованими.
Також колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.2 ст.308 КАС України).
Стосовно посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки між тими сторонами вже існував спір, який був предметом розгляду у справі №520/2390/25, за результатами якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2025, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за 2021-2022 роки у загальній кількості 47 днів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у справі №520/2390/25 судом не вирішувалося питання щодо порядку визначення суми компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки.
Як зазначено вище, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 по справі №520/2390/25, позивачу виплачено 21.10.2025 грошову компенсацію за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки у розмірі 10 939,25 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку від 21.10.2025.
Тобто, між позивачем та відповідачем наразі виникли нові правовідносини (новий спір) щодо порядку визначення суми компенсації за 47 днів невикористаної щорічної та додаткової відпустки.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся до суду за захистом та відновленням своїх порушених прав з даним адміністративним позовом з інших правових підстав, які не досліджувалися у справі №520/2390/25.
За цим, доводи апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі, є помилковими.
Доводів щодо незгоди з розміром задоволених судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). 
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 по справі № 520/30367/25 скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 122589 (сто двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 16 копійок.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової компенсації за невикористані 47 днів щорічної та додаткової відпустки у розмірі 80632,70 грн.
В іншій частині цих вимог позову відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 по справі № 520/30367/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко