ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/28006/23
адміністративне провадження № К/990/8440/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року (головуючий суддя Дудін С.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року (головуючий суддя Файдюк В.В., судді: Карпушова О.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі № 320/28006/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Технова» (далі також позивач, ТОВ Фірма «Технова», товариство) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі також відповідач, НКРЕКП), в якому просило: 
визнати протиправним та скасувати постанову НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 «Про накладення штрафу на ТОВ Фірма «Технова» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходу державного регулювання» (далі також постанова № 652) та розпорядження від 11.04.2023 № 98-р «Про усунення порушення ТОВ Фірма «Технова» Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії» (далі також розпорядження № 98-р).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.08.2025, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026, позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 11.04.2023 № 652 про накладення штрафу на ТОВ Фірма «Технова» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходу державного регулювання.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 11.04.2023 № 98-р про усунення порушення ТОВ Фірма «Технова» Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії.
Відповідач не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і через підсистему «Електронний суд» 24.02.2026 подав касаційну скаргу, у якій просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2026 відкрито касаційне провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано справу з суду першої інстанції.
20.05.2026 від позивача надійшов відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ
Позивач вважає спірну постанову № 652 та розпорядження № 98-р протиправними.
Щодо порушень, за які було накладено штраф на товариство постановою № 652, зазначає таке.
В частині використання поточних рахунків зі спеціальним режимом в АТ «Державний ощадний банк України» з порушенням термінів на 4 дні (до 05.10.2021), зазначає, що ним своєчасно (30.09.2021) було подано до Чернігівського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» заяви про закриття рахунків із спеціальним режимом використання, проте з незалежних від позивача підстав означені рахунки були закриті 05.10.2021. 
Водночас позивач акцентує увагу на тому, що у зв`язку із запровадженням заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, чисельними захворюваннями працівників та встановленням режиму віддаленої роботи, оформлення необхідних документів та дотримання процедури закриття рахунків було неможливо виконати у більш короткий термін.
Недотримання терміну подання інформації за січень, лютий 2021 року на 1 день, травень 2021 року на 2 дні, за твердження позивача, було зумовлено посиленими карантинними обмеженнями. 
Позивач наголосив на тому, що означене порушення не носило тривалий та систематичний характер, було одноразовим та не залежало від волі позивача.
Щодо порушення в частині невиконання рішення НКРЕКП від 20.07.2022 № 797, позивач зазначив про оскарження таких дій в межах адміністративної справи № 320/6150/23.
Позивач у позовній заяві розкрив обставини фактичного розподілу витрат палива між виробництвом електричної та теплової енергії згідно із Стандартом підприємства протягом 2021-2022 років. 
В свою чергу, позивач наполягає на тому, що акт перевірки не містить обґрунтування, у чому конкретно полягає порушення структури витрат.
Щодо недотримання переліку заходів та запланованих обсягів витрат на проведення ремонтних робіт, що були включені відповідачем до структури тарифів на виробництво теплової енергії постановою НКРЕКП від 24.12.2021 № 2753, позивач стверджує, що часткове недофінансування заходів ремонтної програми у 2021 році пов`язано з тим, що в ситуації встановлення в Україні вільного ринку природного газу з 20.05.2021 та різкого зростання цін на паливо, тарифи на постачання теплової енергії та гарячої води залишились незмінними та обмеженими на рівні 2019 року, що фінансово обмежило позивача та унеможливило виконання фінансування запланованих ремонтних програм протягом 2021 року. 
Водночас зазначає, що актом перевірки не встановлено порушення виконання ремонтної програми на 2022 рік.
Щодо дотримання строків сплати щоквартальних внесків, позивач зазначив, що таке протермінування було зумовлене незалежними від нього обставинами, а саме: недостатністю обігових коштів у зв`язку із введенням мораторію на підвищення тарифів відповідно до Меморандумів, необхідністю першочергової сплати за енергетичні ресурси та наявністю значної заборгованості споживачів за отримані комунальні послуги. Позивач наголосив на сплаті заборгованості та на відсутності порушення станом на дату подання позову.
Щодо визначення платником внеску на регулювання чистого доходу від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП, позивач зазначив, що під час проведення перевірки ним було надано виправлені форми звітності та копію платіжного доручення щодо сплати заборгованості, що свідчить про відсутність порушення на дату подання позову шляхом його усунення.
Щодо порушення виконання інвестиційної програми (далі також ІП) в затверджених об`ємах за відповідними напрямками, позивач пояснив, що недовиконання заходів ІП на 2021 рік, передбаченої на плановий період, пов`язано з тим, що в ситуації встановлення в Україні вільного ринку природного газу з 20.05.2021 та різкого зростання цін на паливо, у тому числі на тверде вугілля марки АШ, тарифи на постачання теплової енергії та гарячої води залишились незмінними та обмеженими на рівні 2019 року, а також впровадження Меморандумів фінансово обмежило позивача та унеможливило виконання фінансування ІП у встановлені строки. 
Позивач наголосив на здійсненні дофінансування ІП на 2021 рік у 2022 році по мірі отримання фактичного фінансування, що, на його думку, свідчить про забезпечення виконання ІП відповідно до вимог законодавства. 
Щодо термінів наданні інформації на запити НКРЕКП, форм звітності, позивач зазначив, що ним вживались усі можливі заходи для своєчасного направлення форм звітності, однак у зв`язку із запровадженням заходів щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, звітність подавалась до НКРЕКП шляхом розміщення у скриньку для зберігання документів, що унеможливило відслідкування дати її виїмки та реєстрації такої звітності. 
Щодо порядку заповнення звітності, позивач зазначив про направлення до НКРЕКП пояснень щодо коригування форми звітності № 4-НКРЕКП у зв`язку з проведенням бойових дій на території м. Чернігова. 
Також позивач наголосив на підтвердженій висновком експерта правомірності застосування стандарту підприємства при відображенні даних у звітності. 
Щодо порушення постанови НКРЕКП від 05.07.2022 № 689 в частині ненадання інформації відповідно до додатків 2, 3 Тимчасового порядку, позивач зазначив про надання такої інформації листом від 16.03.2023.
Також позивач наголошує на тому, що під час проведення перевірки Регулятором не було проаналізовано та не враховано факти та обставини, які призвели до неможливості виконання позивачем своїх обов`язків.
Щодо спірного розпорядження, позивач стверджує про відсутність у відповідача повноважень давати вказівки своїм ліцензіатам щодо спрямування невикористаних коштів ІП на інші заходи без затвердження нової ІП або внесення змін до вже діючої.
Позивач наголосив на тому, що спірне розпорядження № 98-р в частині подання звітів станом на момент його винесення вже було усунуто.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що зі змісту позовної заяви вбачається повне визнання позивачем порушень, встановлених Регулятором за результатами проведеної перевірки.
На думку відповідача, посилання позивача на введення карантинних обмежень та військового стану не можуть слугувати пом`якшуючими обставинами, оскільки інші ліцензіати та сам Регулятор перебувають в однакових умовах, що виключає надання привілеїв одним ліцензіатам перед іншими.
Щодо невиконання позивачем постанови НКРЕКП № 797 від 20.07.2022, відповідач наголосив на тому, що означена постанова є предметом спору в межах адміністративної справи № 320/6150/23, в якій ще відсутнє рішення, яке набрало законної сили.
Щодо порушення дотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі, відповідач наголосив на необхідності застосування Методики формування, розрахунку та встановлення тарифів на електричну та (або) теплову енергію, що виробляється на теплоелектростанціях, теплових електростанціях та когенераційних установках, затвердженої постановою НКРЕКП від 01.08.2017 № 991 (далі також Методика № 991), ГДК 34.09.100-2003. 
Проте, починаючи з грудня 2021 року позивач в порушення вимог ГДК 34.09.100-2003 та першого закону термодинаміки, почав здійснювати фактичний розподіл використаного на відпущену електричну енергію палива частково на теплову енергію, переклавши витрати на паливо, що були фактично понесені для виробництва та відпуску електричної енергії, на діяльність з виробництва теплової енергії. 
На думку відповідача, такі дії призвели до того, що подана позивачем інформація у формі звітності № 4-НКРЕКП може вважатися недостовірною.
Відповідач наголосив на тому, що у позовній заяві позивач не спростовує невиконання фінансування запланованих заходів ремонтної програми на 2021 рік.
Стверджує, що різниця між профінансованим і освоєним пов`язана з тим, що ТОВ Фірма «Технова» у 2021 році не у повному обсязі оплатило матеріали та роботи відповідно до договорів. 
Позивачем у 2022 році погашена різниця між профінансованим і освоєним, проте не виконана ремонтна програма на 2021 рік.
Щодо сплати щоквартально, протягом 30 днів кварталу, наступного за звітним, внесків на регулювання, що визначаються НКРЕКП, відповідач наголосив на тому, що позивачем у позовній заяві лише зазначено, що наразі порушення відсутнє. 
В свою чергу, перевіркою було встановлено, що після надання ТОВ Фірма «Технова» виправлених форм звітності № 20-НКРЕКП, внески на регулювання за І, ІІ, ІІІ квартал 2021 року були сплачені Ліцензіатом не у повному обсязі, внески за ІІІ квартал 2022 року були сплачені із недотриманням терміну на 41 день.
Також перевіркою встановлено, що Ліцензіатом було неправильно відображено чистий дохід від провадження ліцензованої діяльності у формі звітності № 20-НКРЕКП за період ІІ-ІІІ квартали 2022 року, що призвело до наявності заборгованості. Під час перевірки позивачем було надано виправлені форми звітності та докази сплати заборгованості.
Щодо виконання ІП в затверджених об`ємах за відповідними напрямками, відповідач зазначив, що при оцінці виконання та підрахунку суми недофінансування ІП на 2021 рік відповідачем враховувалась сума дофінансування у 2022 році ІП за 2021 рік. 
Щодо виконання ІП за 2022 рік, то порушення з цього приводу в акті та обґрунтуванні не встановлювались.
Щодо надання позивачем до органу ліцензування інформації та звітності, необхідної для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування, відповідач наголосив на законодавчо встановленому порядку подання звітності в електронній формі, а не шляхом розміщення у скриньку для зберігання документів, як зазначено позивачем. 
Також відповідач зауважив на продовженні термінів подання звітності, яка мала бути подана у період з 24.02.2022, - така звітність мала бути подана протягом місяця з дня оприлюднення постанови НКРЕКП від 21.06.2022 № 622 – 23.06.2022, тобто з 24.06.2022 до 23.07.2022 включно.
Відповідач наголосив на тому, що позивачем в адміністративному позові не спростовується факт некоректного відображення показника «Чистий дохід від реалізації продукції» у формі звітності № 4-НКРЕКП за І – ІІІ квартали 2021 року, а також некоректного відображення показника «Чистий дохід від реалізації продукції» у Додатку 3 до форми звітності № 4-НКРЕКП за І – ІІІ квартали 2022 року.
Щодо необхідності надання щомісяця до 20 числа місяця, наступного за звітним, актуалізованої інформації згідно з додатком 1 до Тимчасового порядку № 689 від 05.07.2022 та до 25 числа місяця, наступного за звітним, інформації згідно з додатком 2 та 3 до Тимчасового порядку, відповідач зазначив, що позивачем було направлено лист від 16.03.2021 з інформацією про ушкоджене та зруйноване майно на виконання Тимчасового порядку, який надійшов до НКРЕКП 22.03.2023, тобто після завершення перевірки, що унеможливлювало його врахування в результатах перевірки та відображення в акті перевірки. Також означеним листом було надано лише додаток № 1 до Тимчасового порядку. Додатки № 2 та № 3 не надано.
Щодо спірного розпорядження, відповідач наголосив на наявності у нього повноважень на прийняття рішень про усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірок, які за своєю суттю є заходами державного регулювання.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
ТОВ Фірма «Технова» (ідентифікаційний код 24100060, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Оболонська, 38, кв. 36) зареєстровано як юридична особа 21.11.1996 з основним видом діяльності за КВЕД - 35.11 Виробництво електроенергії відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Постановою НКРЕКП від 03.11.2015 № 2704 відповідно до статті 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Указу Президента України від 10.09.2014 № 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» позивачу переоформлено ліцензії АЕ № 194663 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії та АГ № 579650 на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, на безстрокові.
Місцезнаходженням виробничого об`єкта ТОВ Фірма «Технова» - Комунального енергогенеруючого підрозділу «Чернігівська теплоелектроцентраль», є м. Чернігів.
Заявою від 31.01.2023 № 78 позивач звернувся до НКРЕКП про проведення перевірки додержання ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг у зв`язку з достроковим припиненням дії договору оренди єдиного майнового комплексу КЕП «Чернігівська ТЕЦ», що має відбутися 31.01.2023.
Постановою НКРЕКП від 14.02.2023 № 281 на підставі пункту 1 частини сьомої статті 19 Закону України від 22.09.2016 № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі також Закон № 1540-VIII), враховуючи заяву позивача від 31.01.2023 № 78, призначено позапланову виїзну перевірку ТОВ Фірма «Технова» у частині питань, необхідність яких стала підставою для здійснення цього заходу.
Постановою НКРЕКП від 28.02.2023 № 384 збільшено строк проведення перевірки ТОВ Фірма «Технова» законодавства у сфері теплопостачання та Ліцензійних умов, на 10 робочих днів.
У період з 22.02.2023 по 21.03.2023 посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку дотримання позивачем як суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних умов з виробництва теплової енергії, за результатами якої складено акт від 21.03.2023 № 158 (далі по тексту також – акт перевірки № 158).
Перевіркою встановлено наступні порушення:
1) пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308 (далі також Ліцензійних умов) в частині порушення на 4 дні термінів закриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання, чим порушено пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2021 № 520 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» щодо діючими не пізніше ніж до 01.10.2021 поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих теплопостачальними та/або теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води за всіма категоріями споживачів;
2) недотримання позивачем терміну подання до НКРЕКП інформації щодо укладених договорів з оператором газотранспортної системи про надання послуг з постачання природного газу чи оператором газорозподільної системи про надання послуг з розподілу природного газу для розрахунку нормативів перерахування коштів, зокрема за січень, лютий 2021 року на 1 день, травень 2021 року на 2 дні, що є порушенням пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов щодо дотримання вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме: пункту 10 Порядку № 217, у частині подання інформації щодо укладених договорів з оператором газотранспортної системи про надання послуг з транспортування природного газу чи оператором газотранспортної системи про надання послуг з розподілу природного газу до 17 числа місяця, що передує розрахунковому, до НКРЕКП за встановленими формами;
3) підпункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва щодо дотримання вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме: абзацу 2 пункту 4.2 Методики № 991 щодо неухильного дотримання переліку заходів та запланованих обсягів витрат на проведення ремонтних робіт, що були включені НКРЕКП до структури тарифів на виробництво теплової енергії на 2021 рік, встановленої постановою НКРЕКП від 24.12.2021 № 2753 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірма «Технова». Сума невиконання ремонтної програми по діяльності з виробництва теплової енергії за 2021 рік становить 3 175,59 тис. грн (без ПДВ);
4) порушення підпункту 10 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов щодо дотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії. Протягом періоду, що перевіряється, позивач не дотримувався структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії;
5) підпункту 16 пункту 3.2 глави 2 Ліцензійних умов з виробництва (в редакції, що діяла до 07.07.2021) щодо обов`язку ліцензіата сплачувати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внески на регулювання, що визначаються НКРЕКП. Внески на регулювання за ІІІ квартал 2022 року були сплачені позивачем із недотриманням терміну в 41 день;
6) підпункту 17 пункту 3.2 глави 2 Ліцензійних умов з виробництва (в редакції, що діяла після 07.07.2021) щодо обов`язку ліцензіата сплачувати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внесків на регулювання, що визначаються НКРЕКП. Внески на регулювання за ІІІ квартал 2022 року були сплачені позивачем із недотриманням терміну в 41 день;
7) пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва щодо дотримання вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме: пункту 5 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.04.2017 №491 (далі також Порядку № 491) в частині визначення платником внеску на регулювання чистого доходу від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП; пункту 2 додатку 2 до Порядку № 491, в частині забезпечення платниками внеску достовірності інформації, зазначеної у звіті. Позивачем було невірно заповнено та некоректно відображено чистий дохід від провадження ліцензованої діяльності у формі звітності № 20-НКРЕКП за період ІІ-ІІІ квартал 2022 року;
8) підпункту 19 пункту 3.2 Ліцензійних умов з виробництва у частині виконання інвестиційної програми в затверджених кількісних і вартісних обсягах за відповідними напрямами, розробленої, погодженої та схваленої відповідно до вимог Порядку формування інвестиційних програм ліцензіатів з виробництва електричної та теплової енергії на теплоелектроцентралях та когенераційних установках, затвердженого постановою НКРЕКП від 15.10.2015 № 2585. Позивач не виконав у повному обсязі Інвестиційну програму на 2021 рік;
9) підпункту 22 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва (у редакції, що діяла до 08.07.2021) в частині обов`язку ліцензіата надавати до органу ліцензування документи, інформацію та звітність, необхідні для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування. Позивач надавав із порушенням терміну Додаток 3 до форми №4-НКРЕКП за І квартал 2021 року на 4 дні; квартальну фінансову звітність із порушенням термінів за І квартал 2021 року на 147 днів, за ІІ квартал 2021 року на 56 днів; форму № 4а-НКРЕКП за квітень-червень 2022 року на 99 днів, липень 2022 року на 104 дні, серпень 2022 року на 72 дні, вересень 2022 року на 43 дні; форму № 4а-НКРЕКП за жовтень-грудень 2022 року не надано; форму № 4-НКРЕКП за ІIV квартали 2022 року не надано; додаток 3 до форми № 4-НКРЕКП за I-IV квартали 2022 року не надано;
10) підпункту 23 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва (у редакції, що діяла з 08.07.2021) в частині обов`язку ліцензіата надавати до органу ліцензування документи, інформацію та звітність, необхідні для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування. Відповідно до даних реєстраційної бази вхідної документації НКРЕКП подано із порушенням терміну: форму №4а-НКРЕКП за листопад 2021 року на 1 день, за грудень 2021 року на 17 днів; додаток 3 до форми № 4-НКРЕКП за ІІ квартал 2021 року на 3 дні; форму № 15-НКРЕКП подано із порушенням терміну за 2021 рік на 27 днів; форму № 16-НКРЕКП за ІІІ квартал 2022 року не надано; № 15-НКРЕКП за 2022 рік в паперовому та електронному вигляді не надано;
11) підпункту 23 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва (у редакції, що діяла з 08.07.2021) в частині обов`язку ліцензіата надавати до органу ліцензування документи, інформацію та звітність, необхідні для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування, а саме: пункту 7 Порядку № 491, в частині подання платниками податку до структурних підрозділів НКРЕКП на територіях звіту про сплату внеску на регулювання не пізніше другого робочого дня після встановленого строку сплати, за формою згідно з додатком 2.
12) пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва (у редакції, що діяла з 08.07.2021) щодо дотримання вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме: пункту 2.7 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 4-НКРЕКП, затвердженою постановою від 28.02.2019 № 282, щодо забезпечення ліцензіатом достовірності інформації, зазначеної ним у формі звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна); пункту 3.7 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 4-НКРЕКП, затвердженої постановою від 28.02.2019 № 285, в частині зазначення у додатку 3 до форми звітності № 4-НКРЕКП інформації щодо чистого доходу ліцензіата від діяльності з виробництва теплової енергії, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках. Позивачем некоректно відображено показник «Чистий дохід від реалізації продукції» у формі звітності №4-НКРЕКП за І-ІІІ квартал 2021 року, також дані таблиці свідчать про некоректне відображення «Чистого доходу від реалізації продукції» у додатку 3 до форми звітності №4-НКРЕКП за І-ІІ квартал 2022 року;
13) пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов з виробництва щодо дотримання законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме: пункту 2 Тимчасового порядку дій суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та/або з виробництва теплової енергії на атомних електростанціях, на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, з відновлення об`єктів виробництва електричної та/або теплової енергії, пошкоджених (зруйнованих) внаслідок бойових дій, у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.07.2022 № 689, в частині надання щомісяця до 20 числа місяця, наступного за звітним; пункту 5 Тимчасового порядку дій суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та/або з виробництва теплової енергії на атомних електростанціях, на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, з відновлення об`єктів виробництва електричної та/або теплової енергії, пошкоджених (зруйнованих) внаслідок бойових дій, у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.07.2022 № 689, в частині надання щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним Порядку № 689. Позивачем не надавалась відповідна інформація до НКРЕКП.
28.03.2023 позивачем подано до НКРЕКП зауваження до акта перевірки.
Постановою НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 відповідно до пунктів 11 та 12 частини першої статті 17, статті 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статті 13 Закону України «Про теплопостачання» на позивача накладено штраф у розмірі 34 000,00 грн. 
Пунктом 2 означеної постанови позивача зобов`язано у термін до 01.06.2023 суму недофінансування заходів ремонтної програми у розмірі 3 175,59 тис. грн без ПДВ та суму недофінансування Інвестиційної програми на 2021 рік у розмірі 5 924,02 тис. грн без ПДВ спрямовувати на виконання заходів по відновленню засобів провадження ліцензованої діяльності з виробництва електричної та/або теплової енергії, пошкоджених (зруйнованих) внаслідок бойових дій, проведенню аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, а також інших зобов`язань для забезпечення стабільної діяльності товариства під час проходження опалювального сезону, з повідомленням відповідача та наданням підтверджуючих документів.
Розпорядженням НКРЕКП від 11.04.2023 № 98-р зобов`язано позивача у термін до 01.06.2023 усунути порушення підпункту 23 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП 22.03.2017 № 308, у частині надання ліцензіатом до органу ліцензування звітності, необхідної для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування, а саме: подати до НКРЕКП звітність за визначеними формами, в якій врахувати пропорційність розподілу фактичних витрат відповідно до методики, яку було запропоновано при встановленні тарифів на виробництво теплової енергії, а саме, виправлені форми звітності №4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності» та № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (місячна) «Звіт про виконання палива/енергії та стан розрахунків» за період 2021-2022 роки.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цих постанови та розпорядження, позивач звернувся з позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що введення карантинних обмежень та бойові дії унеможливили своєчасне подання позивачем інформації щодо укладених договорів та звітності, із заявами про закриття поточних рахунків ТОВ «Фірма «Технова» звернулося у межах встановлених законодавством строків, внаслідок значних руйнувань виробничих об`єктів та відсутності працівників підприємство не було взмозі визначити чіткий обсяг виробництва теплової та електричної енергії, позивач направив відповідачу лист з інформацією щодо ушкодженого і зруйнованого майна. 
Суд першої інстанції також зауважив, що Верховний Суд у постанові від 18.10.2024 у справі № 320/6150/23 вказав на відсутність у Регулятора (НКРЕКП) повноважень своїм рішенням спрямовувати кошти ліцензіата на відновлення засобів для здійснення ліцензованої діяльності, а відтак твердження відповідача про порушення позивачем вимог законодавства в частині невиконання рішень органу ліцензування є безпідставним. 
Окремо суд підкреслив, що невірне заповнення та некоректне відображення позивачем чистого доходу, незабезпечення дотримання переліку заходів та запланованих обсягів витрат на проведення ремонтних робіт, а також інвестиційного плану, несвоєчасної сплати внесків на регулювання та подання звітності виникло в наслідок об`єктивних чинників, які відповідачем не були враховані. 
Втім, такі недоліки було усунуто на час прийняття спірної постанови, проте відповідачем також це не прийнято до уваги.
Водночас суди дійшли висновку, що оскаржена постанова не містить обґрунтувань щодо тяжкості вчиненого порушення та співмірності із розміром застосованого максимального штрафу. 
Суд першої інстанції наголосив, що саме лише покликання на необхідність подання виправлених форм звітності без конкретизації періодів (у розрізі кварталів) та без зазначення про прийняття чи неприйняття вже поданої виправленої звітності позбавляє Ліцензіата правової визначеності щодо розуміння способу і порядку його виконання, що не відповідає принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на неналежну обґрунтованість спірних рішень суб`єкта владних повноважень, неврахування при їх прийнятті фактів часткового усунення виявлених у ході перевірки порушень та обставин і чинників, які спричинили такі порушення.
Щодо доводів відповідача про те, що судом першої інстанції не досліджено обґрунтування до постанови від 11.04.2023 № 652 та акт перевірки від 21.03.2023 № 158, в якому зазначено перелік звітності, поданої із порушенням терміну та перелік звітності у розрізі кварталів, яку позивач мав подати до НКРЕКП на усунення порушення підпункту 23 пункту 3.2. глави 3 Ліцензійних умов, судом апеляційної інстанції зазначено, що акт перевірки від 21.03.2023 № 158, власне як і обґрунтування до постанови від 11.04.2023 № 652, не враховують звітності, направленої позивачем на електронну адресу Регулятора 28.02.2023 та 07.03.2023.
Також судом апеляційної інстанції зазначено, що відповідач стверджував про неврахування судом першої інстанції обґрунтування до постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, в той час як обов`язок подати виправлені форми звітності було покладено на позивача саме розпорядженням НКРЕКП від 11.04.2023 № 98-р.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції зауважено, що судом першої інстанції встановлено та у мотивувальній частині ухваленого рішення відображено, що проведення перевірки додержання позивачем ліцензійних умов та законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг було обумовлене саме достроковим припиненням дії договору оренди єдиного майнового комплексу КЕП «Чернігівська ТЕЦ».
Водночас судом зазначено, що постанова НКРЕКП від 10.10.2023 № 1885 щодо зупинення виданої позивачу дії ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії строком до 09.04.2024 була прийнята як після оформлення акту перевірки від 21.03.2023 № 158, так і після винесення оскаржуваних у цій справі постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 та розпорядження НКРЕКП від 11.04.2023 № 98-р.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ
Скаржник вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та внаслідок порушення норм процесуального права.
Зазначає про відсутність правового висновку щодо питання застосування пункту 1 частини першої статті 17 та пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII в частині наявності повноважень спрямування коштів на виконання заходів по відновленню засобів провадження ліцензованої діяльності з виробництва електричної та/або теплової енергії, пошкоджених (зруйнованих) внаслідок бойових дій, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, а також інших зобов`язань для забезпечення стабільності діяльності товариств під час проходження опалювального сезону та певних, особливих у даного ліцензіата, обставин.
Наполягає на тому, що судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.01.2026 у справі № 560/16428/24, відповідно до яких усунення позивачем порушення як до перевірки, так і під час її проведення не нівелює сам факт допущення порушення ліцензійних умов та не є підставою для звільнення від відповідальності за таке порушення.
Також зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.04.2021 у справі № 480/2675/20 та у постанові від 21.03.2023 у справі № 640/17821/21, відповідно до яких, якщо за результатом проведеної у встановленому порядку перевірки НКРЕКП виявлено порушення у діяльності суб`єкта господарювання, то вирішення питання про визначення конкретного розміру санкцій у межах, встановлених відповідною нормою спеціального закону, є дискреційним повноваженням НКРЕКП.
Зауважує на відсутності правового висновку за умов не наведення в обґрунтуванні до постанови пояснень позивача до акту перевірки та доводів НКРЕКП на такі пояснення, за наявності акту перевірки, яким зафіксовано виявленні порушення та який є основним носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення, та відображення таких виявлених порушень (підстав та мотивів прийняття).
Водночас зазначає, що суди обох інстанцій, незважаючи на той факт, що позивач не заперечує ряд встановлених перевіркою порушень, зафіксованих в акті перевірки № 158, та за які було застосовано штраф постановою № 652, з посиланням на те, що вони усунуті товариством під час проведення перевірки, скасував виключно з тих підстав, що неможливо встановити, чи було прийнято відповідачем до уваги під час розрахунку розмір штрафних санкцій факт самостійного усунення позивачем виявленого порушення.
Вважає, що інформація щодо використання палива/енергії, яка викладена позивачем у відповідних формах звітності, не може вважатися достовірною.
Наслідком чого стало прийняття НКРЕКП оскаржуваного в цій справі розпорядження № 98-р.
Скаржник стверджує, що з розпорядження чітко вбачаються конкретні періоди та конкретні роки, за які ліцензіату необхідно подати звітність, що спростовує мотиви в цій частині.
Акцентує увагу на тому, що Регулятором в розпорядженні № 98-р зобов`язано ліцензіата усунути порушення підпункту 23 пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов, тобто у редакції, чинній на час винесення такого розпорядження, адже зобов`язання вчинити дії на підставі норми законодавства, яка вже є нечинною є порушенням принципу дії закону у часі (перевіркою встановлено порушення підпункту 22 (в редакції, що діяла до 08.07.2021) та підпункту 23 (в редакції, що діяла з 08.07.2021).
Серед іншого, відповідач вважає, що обставини у справі № 320/28006/23 є відмінними від обставин у справі № 320/6150/23.
Зауважує, що на момент проведення перевірки, складання акту перевірки № 158 і винесення постанови від 11.04.2023 № 652 постанова НКРЕКП від 20.07.2022 № 797 була чинною, а отже породжувала правові наслідки для позивача.
На переконання скаржника, рекомендація НКРЕКП використати отримані ліцензіатом кошти на виконання заходів по відновленню засобів провадження ліцензованої діяльності не виходить за межі законних функцій та завдань при здійсненні повноважень НКРЕКП, оскільки кошти, затверджені в тарифах на здійснення витрат на проведення ремонтних робіт та виконання інвестиційних програм мали цільове призначення саме на ремонт та реконструкцію обладнання, на якому здійснювалась ліцензована діяльність позивача.
У відзиві позивач зазначає, що у касаційній скарзі НКРЕКП не навела ознак, що вказують на подібність відносин у справі № 320/28006/23 із відносинами, які були предметом розгляду у межах справ № 560/16428/24, № 480/2675/20 та № 640/17821/21.
Зауважує, що у постанові від 12.01.2026 у справі № 560/16428/24 відсутній правовий висновок, на який покликається скаржник.
Акцентує увагу на тому, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови (п.п.109-111 постанови Верховного Суду від 20.12.2024 № 0907/2-а-3/2011).
На думку позивача, покликання НКРЕКП на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду у постановах від 21.04.2021 у справі № 480/2675/20 та від 21.03.2023 у справі № 640/17821/21, є свідченням викривленого тлумачення суті цих судових рішень.
Наполягає на тому, що численні правові висновки Верховного Суду вже давно закріпили усталений підхід до визначених критеріїв, за яких рішення НКРЕКП про застосування санкцій до ліцензіатів за результатами проведення заходів державного контролю , відповідає принципам пропорційності та обґрунтованості.
Стверджує, що чинним законодавством визначено ряд чинників, які регулятор мав би проаналізувати та врахувати при визначенні штрафної санкції та прийнятті постанови № 652.
З покликанням на практику Верховного Суду у постановах від 11.09.2024 у справі № 320/28285/23, від 24.04.2024 у справі № 440/12985/21 та багатьох інших зазначає, що орган контролю під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний обґрунтовано вказати про причини застосування обраного розміру штрафної санкції, а також вказати на підстави неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі.
На переконання позивача, недотримання позивачем вимог Закону № 1540-VIII, Порядку № 428, принципів пропорційності та обґрунтованості, зумовило прийняття оскаржуваних судових рішень у цій справі, визнання протиправним та скасування пункту 1 спірної постанови № 652, як такого, що не відповідає критеріям рішення суб`єкта владних повноважень, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України.
Водночас вважає, що правовий висновок Верховного Суду щодо повноважень НКРЕКП спрямовувати кошти вже сформовано у подібних правовідносинах у постанові від 18.10.2024 у справі № 320/6150/23.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України № 1540-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор) є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг у сфері комунальних послуг, зокрема, за діяльністю з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).
За змістом статті 4 Закону № 1540-VIII основними принципами діяльності Регулятора є: законність; самостійність і незалежність у межах, визначених законом; компетентність; ефективність; справедливість; прогнозованість та своєчасність прийняття рішень; адресність регулювання; неупередженість та об`єктивність під час прийняття рішень; відкритість і прозорість, гласність процесу державного регулювання; недопущення дискримінації; відповідальність за прийняті рішення.
Відповідно до пунктів 11, 12 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор: контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов; розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.
За приписами частин першої та другої статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.
Положеннями частини четвертої статті 19 Закону № 1540-VIII визначено, що під час здійснення державного контролю Регулятор має право, зокрема вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог цього Закону та законів, що регулюють діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, і ліцензійних умов; приймати обов`язкові до виконання суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, рішення про усунення виявлених порушень; накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.
За змістом частини п`ятої статті 19 Закону № 1540-VIII за результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.
У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.
Акт про результати перевірки разом із поясненнями та обґрунтуванням суб`єкта господарювання, діяльність якого перевірялася, підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора до розгляду акта на засіданні Регулятора.
Відповідно до частини одинадцятої статті 19 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора про застосування санкцій за порушення ліцензійних умов, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг може бути прийнято протягом 30 днів з дня виявлення порушення Регулятором.
Процедурні аспекти проведення перевірки не є підставою позову, та, відповідно, таким не надавалась оцінка судами попередніх інстанцій.
Згідно частин другої-четвертої статті 22 Закону № 1540-VIII за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; накладення штрафу; зупинення дії ліцензії; анулювання ліцензії.
За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до посадових осіб суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати адміністративні стягнення.
У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор у 30-денний строк з дня складення акта перевірки розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.
Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про ринок природного газу», «Про теплопостачання», «Про енергетичну ефективність».
Пунктом 4 частини першої статті 31 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі також Закон № 2633-IV) передбачено, що уповноважені органи застосовують до суб`єктів господарювання штрафні санкції за порушення ліцензійних умов або діяльність з простроченою ліцензією – до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вирішуючи питання про правомірність накладення на ТОВ Фірма «Технова» штрафу в розмірі 34 000 грн згідно з пунктом 1 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, Суд зазначає таке.
Щодо порушення пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання пункту 10 Порядку № 217.
Відповідно до пункту 3.1 Ліцензійних умов суб`єкти господарювання, що здійснюють господарську діяльність з виробництва теплової енергії, повинні дотримуватися вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання.
Згідно з абзацом 3 пункту 10 Порядку № 217 для розрахунку нормативів перерахування коштів теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають щомісяця до 17 числа місяця, що передує розрахунковому, до Комісії за встановленими нею формами інформацію щодо укладених договорів з оператором газотранспортної системи про надання послуг з транспортування природного газу чи оператором газорозподільної системи про надання послуг з розподілу природного газу.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, в акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зазначено, що позивачем порушено терміни повідомлення НКРЕКП інформації щодо укладених з оператором газорозподільної системи договорів про надання послуг з постачання природного газу чи оператором газорозподільної системи про надання послуг з розподілу природного газу для розрахунку нормативів перерахування коштів за січень і лютий 2021 року на 1 день, травень 2021 року на 2 дні.
ТОВ «Фірма «Технова», не заперечуючи вчинення ним вказаного порушення, наголошує на тому, що воно не носить систематичний характер та було зумовлене посиленням протиепідемічних заходів у зв`язку з перебуванням у спірному періоді Чернігівської області у «помаранчевій» зоні.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі також постанова № 1236) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – COVID-19), з 19.12.2020 до 30.06.2021 на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Пунктом 3-1 зазначеної Постанови № 1236 визначено, що на території регіонів, на яких установлено «помаранчевий» рівень епідемічної небезпеки, діють обмежувальні протиепідемічні заходи, передбачені пунктом 3 цієї постанови.
За змістом пояснень позивача, які тотожні зауваженням до акту перевірки, незважаючи на збільшення кількості хворих, посилені карантинні обмеження, товариством вживались всі можливі заходи для надання у законодавчо встановлені терміни інформації, визначеної Порядком № 217, зокрема і в частині подання інформації щодо укладених договорів з оператором газотранспортної системи про надання послуг з транспортування природного газу чи оператором газорозподільної системи про надання послуг з розподілу природного газу до 17 числа місяця, що передує розрахунковому, до НКРЕКП за встановленими формами.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, судами попередніх інстанцій слушно враховано, що ні в обґрунтуванні, ні у спірній постанові не міститься інформації стосовно прийняття відповідачем до уваги означених пояснень позивача, оцінки виявлених порушень на предмет системності їх вчинення, як і відсутній розрахунок розміру застосованих відповідачем штрафних санкцій за таке порушення.

Щодо порушення пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання абзацу 2 пункту 2 постанови КМУ від 26.05.2021 № 520.
Пунктом 2 Постанови № 520 установлено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними та/або теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води за всіма категоріями споживачів, залишаються діючими не пізніше ніж до 01.10.2021.
Положеннями пункту 2 Постанови № 217, яка була чинною до 27.05.2021, визначено уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті відповідно до цієї постанови, є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у справі доказів встановлено, що позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» із заявами від 30.09.2021 про закриття відповідних поточних рахунків зі спеціальним режимом використання.
Про закриття таких рахунків позивача було повідомлено довідкою АТ «Ощадбанк» від 05.10.2021 № 22/2294.
Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України» і з метою приведення порядку ведення рахунків клієнтів банків у відповідність до вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України було затверджено Інструкцію про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків – резидентів і нерезидентів» (далі також Інструкція № 492), норми якої були чинними до 01.08.2022.
За змістом пункту 149 розділу XIV Інструкції № 492 датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком робочий день. Датою закриття поточного рахунку є день отримання банком заяви від клієнта, якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку.
У заяві про закриття поточного рахунку головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку.
Банк закриває рахунок клієнта та видає клієнту довідку про закриття рахунку безкоштовно.
Суди попередніх інстанцій, дослідивши наявні в матеріалах справи копії заяв позивача про закриття поточних рахунків, встановили, що такі було подано до АТ «Ощадбанк» 30.09.2021 о 12:10 год, тобто протягом робочого дня банку.
Враховуючи наведені приписи Інструкції № 492, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку, що позивачем вчинені всі залежні від нього дії, направлені на своєчасне, до 01.10.2021, закриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання, що має наслідком відсутність підстав для застосування штрафних санкцій за порушення пункту 2 Постанови № 520.
Водночас відповідачем не наведено жодного заперечення проти встановлених судами попередніх інстанцій обставин стосовно подання позивачем заяв про закриття поточних рахунків до АТ «Ощадбанк» 30.09.2021 протягом робочого дня банку, тобто до 01.10.2021.

Щодо порушення позивачем пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов у частинах дотримання: пункту 5 Порядку № 491 у частині визначення платником внеску на регулювання чистого доходу від провадження діяльності, що регулюється НКРЕКП; пункту 2 Пояснень щодо заповнення форми звітності № 20-НКРЕКП (квартальна) «Звіт про сплату внеску на регулювання» додатка 2 до Порядку № 491 у частині забезпечення платниками внеску достовірності інформації, наведеної у звіті.
В акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зазначено, що позивачем було невірно заповнено та некоректно відображено чистий дохід від провадження ліцензованої діяльності у формі звітності № 20-НКРЕКП за період ІІ, ІІІ квартал 2022 року, що призвело до наявності заборгованості у сумі 0,54 тис. грн.
ТОВ Фірма «Технова», не заперечуючи означеного порушення, виправило його під час здійснення перевірки шляхом надання листом від 20.03.2023 № 222 до Управління НКРЕКП у м. Києві та Київській області і Сектору НКРЕКП у Чернігівській області виправлених форм звітності № 20-НКРЕКП за І-IV квартали 2022 року, а також копію платіжного доручення від 20.03.2023 № 33219019 щодо сплати заборгованості у сумі 0,54 тис. грн. 
Зазначені обставини, зафіксовані в обґрунтуванні до проекту спірної постанови, не заперечуються сторонами.
Отже, станом на момент винесення постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 вказане порушення усунуто позивачем, що не заперечується відповідачем.
Проте, як зауважено судами попередніх інстанцій, ані спірна постанова, ані обґрунтування до неї не містять в собі висновків щодо впливу самостійного усунення позивачем виявленого під час перевірки порушення на розрахунок суми штрафу з урахуванням принципу пропорційності.

Щодо порушення пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов у частинах дотримання абзацу 2 пункту 4.2 глави 4 Методики № 991 у частині неухильного дотримання переліку заходів та запланованих обсягів витрат на проведення ремонтних робіт, що були включені НКРЕКП до структури тарифів на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії.
В акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зазначено, що в порушення вказаної норми сума невиконаної ремонтної програми по діяльності з виробництва теплової енергії за 2021 рік становить 3 175,59 тис. грн (без ПДВ).
Відповідно до пункту 4.2 Методики № 991 інформація про фактичне виконання ремонтних робіт надається до НКРЕКП щоквартально наростаючим підсумком та за підсумками року відповідно до додатка 5 «Інформація про фактичне виконання заходів ремонтних робіт та заходів (робіт) з реконструкції та/або модернізації ТЕЦ (у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про тимчасову підтримку)» до форми звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності», затвердженої постановою НКРЕКП від 28.02.2019 № 282.
Ліцензіат зобов`язаний неухильно дотримуватись переліку заходів та запланованих обсягів витрат на проведення ремонтних робіт, що були включені НКРЕКП до структури тарифів на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії. У разі необхідності виконання ремонтних робіт, що не були передбачені встановленою структурою тарифів на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії, ліцензіат повинен звернутися до НКРЕКП щодо зміни переліку заходів та витрат на їх реалізацію з наданням відповідних обґрунтувань, але, як правило, не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення періоду, на який здійснено встановлення тарифів та їх структури.
Для підтвердження планованих статей витрат ліцензіат зобов`язаний надати всі необхідні документи, розрахунки та обґрунтування. На вимогу НКРЕКП надаються інші додаткові матеріали.
Як зазначено судами попередніх інстанцій, з обґрунтування до проекту спірної постанови вбачається, що планом передбачено обсяг фінансування ремонтної програми у 2021 році в рамках здійснення ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії 11 370,11 тис. грн. 
Фактичне фінансування заходів ремонтної програми з виробництва теплової енергії за 2021 рік склало 7 881,04 тис. грн, освоєно 8 246,47 тис. грн.
Заборгованість, яка виникла у поточному році, погашена позивачем в 2022 році згідно з умовами договору. 
Програма ремонтів 2021 року ліцензіатом не виконана в повному обсязі. 
Також зазначено, що пооб`єктний аналіз фактичного виконання заходів ремонтних робіт показав, що при виконанні програми ремонтів позивачем понесені перевитрати, які не враховуються як виконання, у зв`язку з відсутністю погодження НКРЕКП. Сума недофінансування ремонтної програми становить 3 175,59 тис. грн без ПДВ.
Щодо виконання ремонтної програми 2022 року зазначено, що планом передбачено обсяг фінансування ремонтної програми у 2022 році в рамках здійснення ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії 11 602,48 тис. грн.
Фактичне фінансування заходів ремонтної програми з виробництва теплової енергії за 2022 рік склало 1 252,10 тис. грн, освоєно 2 081,01 тис. грн. Заборгованість, яка виникла у поточному році, має бути погашена позивачем у 2023 році згідно з умовами договору. Програма ремонтів у 2022 році позивачем не виконана в повному обсязі. 
Позивач, не заперечуючи викладених в акті перевірки від 21.03.2023 № 158 та обґрунтуванні до спірної постанови обставин, пояснив, що часткове недофінансування заходів ремонтної програми у 2021 році згідно обсягу, передбаченого на плановий період, відповідно до фактичного виконання ремонтних робіт у 2021 році пов`язано з тим, що в ситуації встановлення в Україні вільного ринку природного газу з 20.05.2021 та різкого зростання цін на паливо, в тому числі на тверде вугілля марки АШ, тарифи на постачання теплової енергії та гарячої води залишились незмінними та обмеженими на рівні 2019 року. 
В тому числі, впровадження Меморандуму від 09.02.2021 про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води та Меморандуму від 30.09.2021 про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022 рр, які ухвалено між Кабінетом Міністрів України в особі Прем`єр-міністра України, Міністра розвитку громад та територій України та Міністра енергетики України, НАК «Нафтогаз України», Офісом Президента України, Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування «Асоціація міст України» та Палатою місцевих влад Конгресу місцевих та регіональних влад, фактично встановило мораторій на застосування економічно обґрунтованих тарифів на опалювальні сезони 2020/2021 та 2021/2022, що фінансово обмежило ТОВ Фірма «Технова» та унеможливило виконання фінансування запланованих ремонтних програм протягом 2021 року.
Сторонами не заперечується той факт, що порушення виконання ремонтних програм на 2022 рік не встановлювалось з посиланням на постанову НКРЕКП від 05.07.2022 № 690 щодо продовження до 30.09.2023 термінів фінансування та виконання ремонтних робіт, визначених при встановленні тарифів на виробництво теплової енергії і які передбачають виконати впродовж 2022 року.
Судами попередніх інстанцій акцентовано увагу на тому, що в акті перевірки зафіксовано не факт виконання ремонтної програми за 2021 рік у 2022 році, а погашення у 2022 році заборгованості, яка виникла у 2021 році згідно з умовами договору.
Ураховуючи вищевикладене, судами попередніх інстанцій зазначено, що встановлене відповідачем порушення абзацу 2 пункту 4.2 глави 4 Методики № 991 не спростоване наявними у справі доказами.
Водночас судами попередніх інстанцій акцентовано увагу на тому, що з обґрунтування та спірної постанови не вбачається прийняття чи неприйняття відповідачем до уваги наданих позивачем пояснень стосовно зазначеного порушення.

Щодо порушення пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов у частинах дотримання Інструкції щодо заповнення форми звітності № 4-НКРЕКП, а саме: п. 2.7 глави 2 щодо забезпечення ліцензіатом достовірності інформації, зазначеної ним у формі звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності», затвердженої постановою НКРЕКП від 28.02.2019 № 282 та пункту 3.7 глави 3 у частині зазначення у додатку 3 зазначеної форми звітності інформації щодо чистого доходу ліцензіата від діяльності з виробництва теплової енергії, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях у когенераційних установках.
В акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зазначено, що позивач некоректно відображав показник «Чистий дохід від реалізації продукції» у формі звітності № 4-НКРЕКП за І-ІІІ квартали 2021 року, також дані таблиці свідчать про некоректне відображення «Чистого доходу від реалізації продукції» у Додатку 3 до форми звітності № 4-НКРЕКП за І-ІІ квартали 2022 року, про що також зазначено в обґрунтуванні до спірної постанови.
Так, постановою НКРЕКП від 28.02.2019 № 282 було затверджено Інструкцію щодо заповнення форми звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) «Звіт про фінансові результати та виконання структури тарифів (цін) за видами діяльності» (далі також Інструкція № 282).
Відповідно до пункту 2.7 Інструкції № 282 ліцензіат забезпечує достовірність інформації, зазначеної ним у формі звітності № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна).
Згідно з пунктом 3.7 Інструкції № 282 у додатку 3 «Інформація про обсяг і вартість поставленої електричної енергії та кількість абонентів» зазначаються загальний обсяг та вартість поставленої електричної енергії постачальником універсальних послуг, постачальником «останньої надії» за звітний період з помісячною розбивкою та наростаючим підсумком з початку звітного року, інформація щодо кількості абонентів у розрізі груп, класів споживачів.
Додаток 3 складається щоквартально в розрізі місяців та наростаючим підсумком з початку звітного року (крім кількості абонентів). Річні показники, наведені у додатку 3, повинні співпадати з сумою показників чотирьох кварталів.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що позивачем 07.03.2023 на електронну адресу Регулятора було направлено форму звітності № 4-НКРЕКП з додатком 3 до форми № 4-НКРЕКП за І-IV квартали 2022 року, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи скріншот електронної поштової скриньки.
Також судами попередніх інстанцій враховано, що позивач не заперечуючи некоректне відображення «Чистого доходу від реалізації продукції» у додатку 3 до форми звітності № 4-НКРЕКП за І-ІІ квартали 2022 року, пояснив причини таких невідповідностей Регулятору.
Так, у зауваженнях до акту перевірки від 21.03.2023 № 158 позивач зазначив, що листом від 22.09.2021 № 1325 направив до НКРЕКП пояснення щодо корегування форм № 4-НКРЕКП-виробництво електричної та теплової енергії (квартальна) за періоди І-ІІІ квартал 2021 року, у яких зазначив, що некоректне відображення «Чистого доходу від реалізації продукції» у додатку 3 до форми звітності № 4-НКРЕКП за І-ІІ квартали 2022 року відбулося у зв`язку з проведенням бойових дій на території м. Чернігова у період І-ІІ кварталів 2022 року, руйнуванням виробничих об`єктів КЕП Чернігівської ТЕЦ ТОВ Фірми «Технова» та відсутністю значної кількості працівників на робочому місці у позивача, у зв`язку з чим виникли складнощі щодо визначення обсягів виробництва теплової та електричної енергії.
Судами попередніх інстанцій слушно зауважено, що ані з тексту обґрунтування, ані зі спірної постанови неможливо встановити, чи прийняті відповідачем до уваги пояснення позивача під час обрахунку розміру застосованих до нього штрафних санкцій за означене порушення.
Колегія суддів наголошує, що сам факт дії карантинних обмежень, воєнного стану, фінансових труднощів чи пошкодження майна ліцензіата не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення ліцензійних умов, проте такі обставини можуть мати значення лише за умови встановлення їх реального впливу на можливість виконання конкретного обов`язку та мають оцінюватися Регулятором і судами у кожній справі окремо.
Щодо пункту 1 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 в частині висновку відповідача про порушення позивачем пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання п.п. 2, 5 Тимчасового порядку № 689 щодо надання до НКРЕКП інформації згідно з додатками 1-3 до цього ж Тимчасового порядку.
Постановою НКРЕКП від 05.07.2022 № 689 було затверджено Тимчасовий порядок дій суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з виробництва електричної та/або з виробництва теплової енергії на атомних електростанціях, на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, з відновлення об`єктів виробництва електричної та/або теплової енергії, пошкоджених (зруйнованих) внаслідок бойових дій, у період дії в Україні воєнного стану.
Відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку № 689 під час проведення бойових дій та після їх закінчення на території розташування основних виробничих фондів ліцензіата, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт відповідно до Кодексу цивільного захисту України, а також робіт із розмінування відповідно до Закону України «Про протимінну діяльність в Україні», ліцензіат за погодженням військової адміністрації або уповноваженого органу проводить обстеження пошкоджених об`єктів, оцінює масштаб пошкоджень та обсяги робіт, необхідних для відновлення засобів провадження ліцензованої діяльності з виробництва електричної та/або теплової енергії або їх складових, пошкоджених внаслідок проведення бойових дій або інших дій, пов`язаних із збройною агресією російської федерації.
За результатами обстеження ліцензіат складає дефектний акт з повною фіксацією всіх пошкоджень та з підтвердженням фото або відеодоказами наслідків пошкодження.
Дефектний акт складається на кожний об`єкт окремо відповідно до назви, місця знаходження та типу об`єкта, які визначено відповідно до облікових даних такого об`єкта.
Ліцензіат узагальнює результати обстеження і здійснює облік відповідних пошкоджених об`єктів виробництва електричної та/або теплової енергії та щомісяця до 20 числа місяця, наступного за звітним, надає актуалізовану інформацію на електронну адресу НКРЕКП ugp@nerc.gov.ua у форматі Excel згідно з додатком 1 до цього Тимчасового порядку та на офіційну адресу НКРЕКП із накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Згідно з пунктом 5 Тимчасового порядку № 689 за результатами виконання відновлювальних робіт підрядним способом ліцензіати повинні скласти акти виконаних робіт (акти КБ-3 – зведена відомість про вартість виконаних робіт та КБ-2в – детальний перелік виконаних робіт), при виконанні відновлювальних робіт господарським способом – скласти акти приймання виконаних робіт за затвердженою у ліцензіата формою), які будуть досліджені при здійсненні НКРЕКП заходів державного контролю за дотриманням ліцензіатами законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг і ліцензійних умов.
Щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним, ліцензіати повинні надавати до НКРЕКП на електронну адресу НКРЕКП ugp@nerc.gov.ua та на офіційну адресу НКРЕКП із накладенням кваліфікованого електронного підпису: детальний перелік виконаних заходів, відновлювальних робіт щодо об`єктів виробництва електричної та/або теплової енергії та/або їх складових, пошкоджених внаслідок проведення бойових дій (у форматі Excel згідно з додатком 2 до цього Тимчасового порядку); дефектні акти (акти технічного огляду тощо), фото або відеоматеріали наслідків пошкодження (за наявності); інформацію (у вигляді накладних або довідок з бухгалтерського обліку (у форматі pdf)) про вартість використаних матеріалів і обладнання, а саме повторного використання (б/в), не використаного нового, що знаходиться на складах компанії, гуманітарної допомоги; перелік обладнання (із зазначенням об`єктів), отриманого та використаного як гуманітарна допомога станом на звітну дату та за звітний період (у форматі Excel згідно з додатком 3 до цього Тимчасового порядку); відповідні акти виконаних робіт в електронній формі (у форматі pdf), а також електронний варіант інформаційної моделі програмного кошторисного комплексу; обґрунтування вартості матеріалів та обладнання (цінові пропозиції (прайси) виробників, результати публічної закупівлі тощо).
Усі документи повинні бути оформлені належним чином згідно із вимогами чинного законодавства та повинні зберігатись ліцензіатом на паперових носіях та в електронній формі (скан-копія у форматі pdf).
В акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зазначено, що ТОВ Фірма «Технова» не надавалась відповідна інформація до НКРЕКП.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом від 16.03.2023 № 221 ТОВ Фірма «Технова» направлено на адресу НКРЕКП на виконання вимог Тимчасового порядку № 689 інформацію щодо ушкодженого і зруйнованого майна, що перебуває у складі ЄМК КЕП «Чернігівська ТЕЦ», отриманих під час бойових дій протягом 28.02.2022 – 30.03.2022. Зазначена інформація отримана відповідачем 22.03.2023 та зареєстровано за № 5311/1-23.
Судами попередніх інстанцій зауважено, що відповідачем не заперечується той факт, що зазначена інформація відповідає вимогам пункту 2 Тимчасового порядку № 689.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що незважаючи на реєстрацію цього листа після складення акта перевірки від 21.03.2023 № 158, інформація про ушкоджене і зруйноване майно під час бойових дій в м. Чернігові на виконання Тимчасового порядку № 689 все ж мала бути прийнята до уваги під час прийняття Регулятором спірної постанови, адже відомості стосовно направлення листа від 16.03.2023 № 221 були відображені у зауваженнях на акт перевірки.
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, матеріали справи не містять жодних доказів, якими б підтверджувалося прийняття відповідачем до уваги при обрахунку розміру штрафних санкцій за порушення пунктів 2, 5 Тимчасового порядку № 689 факту наданої позивачем листом від 16.03.2023 № 221 відповідної інформації.

Щодо порушення позивачем пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання підпункту 5 щодо виконання рішень органу ліцензування у строки, встановлені відповідним рішенням, а саме: постанови НКРЕКП від 20.07.2022 № 797.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова НКРЕКП від 20.07.2022 № 797 була предметом спору в межах адміністративної справи № 320/6150/23 за позовом ТОВ Фірма «Технова».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 у справі № 320/6150/23, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2024 позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову НКРЕКП від 20.07.2022 № 797 «Щодо діяльності ліцензіата з виробництва електричної та теплової енергії ТОВ Фірма «Технова».
Постановою Верховного Суду від 18.10.2024 касаційну скаргу НКРЕКП залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 320/6150/23 залишено без змін.
У постанові від 18.10.2024 у справі № 320/6150/23 Верховний Суд дійшов таких висновків:
« 79. У спеціальні Закони № 1540-VIII та № 2019-VIII, які визначають правові та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, після 24 лютого 2022 року неодноразово вносилися зміни Законами України від 13 грудня 2022 року № 2849-IX, від 13 грудня 2022 року № 2850-IX, від 12 січня 2023 року № 2887-IX, від 10 червня 2023 року № 3141-IX та від 30 червня 2023 року № 3220-IX, які стосувалися розширення чи зміни повноважень Регулятора, зокрема щодо сертифікації, моніторингу, затвердження переліку практик та розслідування порушень і зловживань на енергетичних ринках.
80. Такі зміни не наділяли Регулятора додатковими повноваженнями залучати кошти суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сфері енергетики, для відновлення засобів здійснення ліцензованої діяльності з виробництва електричної енергії, які були пошкоджені або зруйновані внаслідок бойових дій.
81. За чинного законодавчого регулювання НКРЕКП не може своїм рішенням спрямувати кошти ліцензіата на відновлення засобів для здійснення ліцензованої діяльності з виробництва електричної та/або теплової енергії, які були пошкоджені або зруйновані внаслідок бойових дій, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, а також виконання інших зобов`язань для забезпечення стабільної роботи підприємств під час опалювального сезону.
82. Заходи модернізації і розвитку енергетичних об`єктів та інфраструктури, що забезпечує надійність постачання електричної енергії, можуть реалізовуватися НКРЕКП шляхом затвердження інвестиційних програм (планів розвитку) суб`єктів ринку енергетики на відповідний рік та моніторингу їх виконання.
83. Забезпечення енергетичної безпеки у спосіб, в який НКРЕКП прийняло постанову від 20 липня 2022 року № 797, без наявності будь-якого нормативного (законодавчого) регулювання, не може бути виправданим та вважатися рішенням із питань, що належать до його компетенції, у розумінні пункту 1 частини першої і пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII, оскільки прийнято не в межах повноважень Регулятора, визначених Законами № 1540-VIII та № 2019-VIII».
Оскільки в адміністративній справі № 320/6150/23 було встановлено наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 20.07.2022 № 797, в контексті частини четвертої статті 78 КАС України суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ці обставини виключають необхідність їх повторного з`ясування у цій справі.
Враховуючи скасування постанови НКРЕКП від 20.07.2022 № 797 в судовому порядку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо відсутності у позивача обов`язку виконання останньої.
Беручи до уваги оскарження позивачем постанови про накладення штрафу, зокрема в частині, порушення строків виконання постанови від 20.07.2022 № 797, яка була визнана протиправною, колегія суддів критично оцінює покликання скаржника на чинність зазначеної постанови на час прийняття спірного рішення.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за невиконання постанови НКРЕКП від 20.07.2022 № 797, яку визнано протиправною і скасовано рішенням суду, що набрало законної сили.

Щодо порушення позивачем пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання підпункту 10 щодо дотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, під час перевірки Регулятором встановлено, що фактичні витрати позивач розподіляв між виробництвом електричної та теплової енергії не у відповідності до нормативних документів, згідно з якими були здійснені розрахунки питомих витрат умовного палива під час формування та встановлення НКРЕКП тарифів. Як наслідок, відповідачем вказано на неможливість об`єктивно оцінити економію або перевитрати та зроблено висновок про грубе порушення ліцензіатом встановленої структури витрат при провадженні ліцензованої діяльності у 2021-2022 роках.
У свою чергу, обґрунтування до проєкту спірної постанови не містять інформації про те, у чому полягає недотримання позивачем структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії, також не включає у себе жодних розрахунків.
Суди попередніх інстанцій встановили, що в акті перевірки від 21.03.2023 № 158 на аркушах 34-52 відповідач проаналізував дотримання позивачем структури витрат з урахуванням зменшення корисного відпуску теплової енергії у 2022 році, переходу на газове паливо (природний газ) через знищення обладнання внаслідок активних бойових дій, з урахуванням пояснень позивача щодо відхилення питомих витрат палива на виробництво теплової енергії та структури використання палива за 2022 рік.
Так, відповідач зазначив, що розрахунки питомих витрат умовного палива під час формування та встановлення тарифів на виробництво теплової енергії на 2022 рік були здійснені відповідно до чинних галузевих нормативних документів з експлуатації та ремонту електростанцій та мереж.
Водночас, оскільки фактичні витрати на паливо з виробництва теплової енергії, які розподілені між виробництвом електричної та теплової енергії визначаються не у відповідності до нормативних документів, згідно з якими були здійснені розрахунки питомих витрат умовного палива під час формування та встановлення НКРЕКП тарифів, аналіз ефективності використання статті тарифу «Паливо» на виробництво теплової енергії не є вірним та не може використовуватись для розрахунку суми додатково отриманого/недоотриманого доходу з виробництва теплової енергії у 2022 році.
Також в акті перевірки від 21.03.2023 № 158 відповідач з посиланням на постанову НКРЕКП від 29.12.2021 № 2977 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ Фірмі «Технова» зазначив про встановлення зміни товарної продукції в обсязі 13 355,10 тис. грн або 33,96 грн/Гкал, яка діяла з 01.01.2022 по 09.08.2022. Постановою НКРЕКП від 09.08.2022 № 919 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29 грудня 2021 року №2977» було встановлено зміну товарної продукції в обсязі 110 269,00 тис. грн або 280,44 грн/Гкал, яка діяла в період з 09.08.2022 до 31.12.2022. Фактичний корисний відпуск теплової енергії склав за період січень-липень 2022 року 136,505 тис. Гкал, за серпень-грудень 2022 року 101,546 тис. Гкал. Фактична зміна товарної продукції за 2022 рік склала 33 113,27 тис. грн (без ПДВ), а відхилення зміни товарної продукції від встановленої в тарифі на виробництво теплової енергії за 2022 рік склало 77 155,73 тис. грн (без ПДВ).
Враховуючи означені обставини, відповідач прийшов до висновку про грубе порушення позивачем встановленої структури витрат при провадженні ліцензованої діяльності у 2022 році.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону № 1540-VIII під час здійснення державного контролю Регулятор має право призначати експертизу, одержувати пояснення, у тому числі працівників суб`єкта господарювання, довідки, копії документів, відомості з питань, що виникають під час державного контролю.
Аналогічне положення міститься у пункті 8.1 Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затверджений постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 428 (далі – Порядок № 428).
Згідно з Методикою визначення сум додатково отриманого або недоотриманого доходу (суми економії/перевитрати коштів) суб`єктами господарювання з виробництва електричної та (або) теплової енергії від здійснення ліцензованої діяльності (далі – Методика № 428) (на дату прийняття оскаржуваної постанови Додаток 24 до Порядку № 428), положення цього додатка застосовуються членами комісії з перевірки під час проведення планових або позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) теплової енергії, які є ліцензіатами НКРЕКП (далі – ліцензіати), з метою визначення сум додатково отриманого або недоотриманого доходу (суми економії/перевитрати коштів) ліцензіатами, що провадять господарську діяльність з виробництва електричної та (або) теплової енергії на атомних електростанціях, гідроелектростанціях, гідроакумулюючих електростанціях, теплових електростанціях, теплоелектроцентралях та когенераційних установках, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки з використанням альтернативних джерел енергії, яким встановлені тарифи з виробництва електричної та (або) теплової енергії або ціни в рамках покладення спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.
Під час проведення перевірки має бути перевірена достовірність інформації, що зазначена ліцензіатом у відповідних формах звітності, зокрема правильність заповнення планованих показників ліцензованої діяльності, які були враховані при встановленні тарифів (цін) чи передбачені встановленою НКРЕКП структурою тарифів (у разі її встановлення) (п. 3 методики).
З метою визначення об`єктивної суми коштів, отриманої для фінансування ліцензованої діяльності, виконання інвестиційної програми та проведення ремонтних робіт, при проведенні планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок в акті перевірки, зокрема, фіксуються такі, показники: порівняльний аналіз відповідності фактичних витрат витратам, що були враховані при встановленні тарифів (цін) на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії (різниця між планованими та фактичними значеннями); сума недофінансування (перефінансування) статей витрат структури тарифів (цін) у звітному періоді (році); сума обґрунтованих перевитрат статей витрат структури тарифів (цін) на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії у звітному періоді (році); сума необґрунтованих перевитрат статей витрат структури тарифів (цін) на відпуск електричної та (або) виробництво теплової енергії у звітному періоді (році).
Методика також містить формули розрахунку суми додатково отриманого/недоотриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності з виробництва електричної та (або) теплової енергії.
За змістом вищенаведених норм, встановлення відповідності фактичних витрат витратам, що були враховані при встановленні тарифів (цін) на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії (різниця між планованими та фактичними значеннями) має здійснюватися членами комісії з перевірки під час проведення планових або позапланових перевірок. Члени комісії наділені відповідними повноваженнями та засобами, які дозволяють встановити дотримання або недотримання ліцензіатом структури витрат.
За таких обставин, констатація відповідачем в обґрунтуванні до спірної постанови та в акті перевірки від 21.03.2023 № 158 неможливості оцінки наявності економії або перевитрат не є достатньою підставою для висновку про порушення позивачем підпункту 10 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку, що постанова НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 у зазначеній частині є необґрунтованою та прийнятою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
В апеляційній та касаційній скаргах відповідач зазначив, що інформація про використання палива/енергії, яка викладена ТОВ Фірма «Технова» у відповідних формах звітності може вважатися недостовірною.
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, жодних пояснень та обґрунтувань на підтвердження наведеного припущення відповідач не зазначив.
Щодо порушення позивачем пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частинах дотримання підпункту 16 (у редакції, що діяла до 08.07.2021) та підпункту 17 (у редакції, що діяла з 08.07.2021) щодо сплати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внесків на регулювання, що визначаються НКРЕКП.
Відповідно до підпункту 16 пункту 3.2 Ліцензійних умов у редакції до 07.07.2021 та підпункту 17 пункту 3.2 Ліцензійних умов у редакції з 08.07.2021 при провадженні господарської діяльності з виробництва теплової енергії ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: сплачувати щоквартально, протягом перших 30 днів кварталу, наступного за звітним, внески на регулювання, що визначаються НКРЕКП.
З цього приводу судами попередніх інстанцій наголошено, що після надання ТОВ Фірма «Технова» листом від 17.09.2021 № 1293 виправлених форм звітності № 20-НКРЕКП, внески на регулювання за І, ІІ та ІІІ квартали 2021 року були сплачені ним не у повному обсязі, заборгованість складала 26,413 тис. грн та 10,405 тис. грн. Також внески на регулювання за ІІІ квартал 2022 року були сплачені позивачем із недотриманням термінів в 41 день.
Отже, суди попередніх інстанцій встановили, що порушення позивачем строків сплати внесків на регулювання мало місце.
Разом з тим, сторонами підтверджено сплату позивачем заборгованості платіжними дорученням від 17.09.2021 № 33216552 та від 29.10.2021 № 33216536.
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, оскаржена постанова не містить інформації про врахування або оцінку відповідачем під час обрахунку розміру штрафних санкцій факту самостійного усунення позивачем означеного порушення шляхом сплати заборгованості з внесків на регулювання за І, ІІ та ІІІ квартали 2021 року, яка виникла після подання ним виправлених форм звітності № 20-НКРЕКП, тобто до прийняття постанови.

Щодо порушення позивачем пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частині дотримання підпункту 19 щодо виконання інвестиційної програми, затверджених кількісних та вартісних обсягах за відповідними напрямками.
В ході проведення перевірки Регулятором встановлено, що ІП на 2021 рік не виконана позивачем у повному обсязі.
Так, в акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зазначено, що фактичні джерела фінансування становлять 25 625,91 тис. грн, фактичне виконання інвестиційної програми, з урахуванням довиконання, становить 17 950,57 тис. грн, освоєння становить 29 358,92 тис. грн або 163,55% від профінансованого.
Пооб`єктним аналізом виконання інвестиційної програми на 2021 рік встановлено: по розділу 1 – захід виконаний у повному обсязі, недофінансування відповідно до плану становить 278,22 тис. грн; по розділу 3 – недофінансування відповідно до плану становить 2 840,07 тис. грн; по розділу 4 – недофінансування відповідно до плану становить 3 305,28 тис. грн, у ліцензіата рахується кредиторська заборгованість по договору у сумі 627,55 тис. грн, отже, недофінансування відповідно до плану становить 2 677,72 тис. грн; по розділу 5 – недофінансування відповідно до плану становить 1 251,76 тис. грн, у ліцензіата рахується кредиторська заборгованість по договорам у сумі 1 123,76 тис. грн, отже недофінансування відповідно до плану становить 128,00 тис. грн.
Отже, недофінансування інвестиційної програми на 2021 рік становить 5 924,02 тис. грн.
Також Регулятором зазначено, що інвестиційна програма на 2022 рік не виконана. Фактичні джерела фінансування становлять 4 775,01 тис. грн.
Постановою НКРЕКП від 05.07.2022 № 690 (зі змінами) ліцензіатам з виробництва теплової енергії, що виробляється на теплоелектроцентралях, теплових електростанціях та когенераційних установках, продовжено до 30.09.2023 терміни фінансування та виконання схвалених НКРЕКП інвестиційних програм на 2022 рік.
Судами попередніх інстанцій враховано, що у зауваженнях до акта перевірки від 21.03.2023 № 158 позивач пояснив, що недовиконання заходів ІП на 2021 рік, передбаченої на плановий період, пов`язано з тим, що у ситуації встановлення в Україні вільного ринку природного газу з 20.05.2021 та різкого зростання цін на паливо, в тому числі на тверде вугілля марки АШ, тарифи на постачання теплової енергії та гарячої води залишились незмінними та обмеженими на рівні 2019 року. Крім того, впровадження Меморандуму від 30.09.2021 фінансово обмежило позивача та унеможливило виконання фінансування запланованих ремонтних програм.
З наведених підстав позивач, не заперечуючи невиконання ним у повному обсязі ІП на 2021 рік, просив Регулятора прийняти до уваги об`єктивні причини та не вважати це порушенням.
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, за змістом спірної постанови та з обґрунтування до неї не містять інформації про оцінку або врахування відповідачем покликань позивача на об`єктивні обставини при обрахунку штрафних санкцій за таке порушення.

Щодо пункту 1 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 в частині висновку відповідача про порушення позивачем п. 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частинах дотримання підпункту 22 (в редакції, що діяла до 08.07.2021) та підпункту 23 (у редакції, що діяла з 08.07.2021).
Відповідно до підпункту 22 (в редакції, що діяла до 08.07.2021) та підпункту 23 (у редакції, що діяла з 08.07.2021) пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов при провадженні господарської діяльності з виробництва теплової енергії ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: надавати до органу ліцензування документи, інформацію та звітність, що містять достовірні дані, необхідні для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування.
В акті перевірки від 21.03.2023 № 158 зафіксовано, що в порушення підпункту 22 (в редакції, що діяла до 08.07.2021) пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов позивачем надано з порушенням терміну: додаток 3 до форми № 4-НКРЕКП за І квартал 2021 року на 4 дні, квартальну фінансову звітність із порушенням термінів за І квартал 2021 року на 147 днів, за ІІ квартал 2021 року на 56 днів, форму № 4а-НКРЕКП за квітень-червень 2022 року на 99 днів, липень 2022 року на 104 дні, серпень 2022 року на 72 дні, вересень 2022 року на 43 дні, а також не надано: форму № 4а-НКРЕКП за жовтень-грудень 2022 року, форму № 4-НКРЕКП за I-IV квартали 2022 року, додаток 3 до форми № 4-НКРЕКП за I-IV квартали 2022 року.
В порушення підпункту 23 (в редакції, що діяла з 08.07.2021) пункту 3.2 розділу 3 Ліцензійних умов позивачем надано з порушенням терміну: форму № 4а-НКРЕКП за листопад 2021 року на 1 день, за грудень 2021 року на 17 днів, додаток 3 до форми №4-НКРЕКП за ІІ квартал 2021 року на 3 дні, форму № 15-НКРЕКП за 2021 рік на 27 днів, а також не подано: форму № 16-НКРЕКП за ІІІ-IV квартали 2022 року, форму № 15-НКРЕКП за 2022 рік.
У зауваженнях до акта перевірки позивач пояснив, що з метою додержання вимог регуляторних актів НКРЕКП ним вжито всіх можливих заходів, щоб у встановлені терміни направляти форми звітності до НКРЕКП та її територіального управління у м. Києві (звітність було подано до НКРЕКП шляхом розміщення у скриньку для зберігання документів, що унеможливило відслідковування дати її виїмки та реєстрації). 
Водночас зазначив, що з 01.03.2022 позивач перейшов на особливий режим роботи у зв`язку з початком військової агресії російської федерації проти України та введенням з 24.02.2022 воєнного стану в Україні. 
Відновлення роботи підприємства почалось у другій половині квітня 2022 року. На момент відновлення нормального робочого процесу більшість робітників ТОВ Фірма «Технова» територіально знаходились поза межами м. Чернігова та м. Києва. Частина населених пунктів України знаходилась під окупацією, постійними обстрілами, що призвело до відсутності зв`язку з працівниками, частина працівників не мала доступу до електроенергії та мережі інтернет, засобів електронного зв`язку. Також були перебої у роботі громадського транспорту. Постійні повітряні тривоги, перебування працівників у бомбосховищах, фактори невизначеності й постійної напруги не сприяли вчасній підготовці всіх розрахунків, документів та інформації. Серед іншого, на строки подання звітності вплинули обмеження постачання електричної енергії у відділах зв`язку АТ «Укрпошта», скорочені години роботи та перерви у зв`язку з повітряними тривогами.
Також позивачем було зазначено, що форма звітності № 4а-НКРЕКП за жовтень-грудень 2022 року подана 28.02.2023 на електронну адресу відповідача, форма звітності № 4-НКРЕКП з Додаток 3 до форми № 4-НКРЕКП за І-IV квартали 2022 року (у складі звітів форми № 4-НКРЕКП за І-IV квартали 2022 року) відправлена на електронну пошту НКРЕКП 07.03.2023.
Позивач просив врахувати вказані пояснення та факти на користь поважності причин пропуску строків подання звітності та не розглядати їх як порушення.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суди попередніх інстанцій врахували, що позивачем не оспорюється порушення строків подання звітності згідно визначеного в акті перевірки переліку. 
У свою чергу, позивач, враховуючи карантинні обмеження у 2021 році та введення воєнного стану у 2022 році, просив відповідача прийняти до уваги означені обставини при прийнятті рішення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що запроваджені заходи щодо запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби (СОVID-19) об`єктивно унеможливили вчасне виконання позивачем своїх обов`язків щодо подання звітності.
Водночас судами попередніх інстанцій слушно зазначено, що систематичне відключення світла в зимовий період, постійні повітряні тривоги та ракетні обстріли в результаті збройної агресії російської федерації проти України є обставинами, що значно ускладнюють роботу представників фізичних та юридичних осіб. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, коли саме (у які дні та години) тривала повітряна тривога, відбувалися відключення електроенергії упродовж того періоду часу, який був відведений законом на подання звітності, а також не надано відомостей про робочі години позивача у ці періоди часу.
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, з тексту спірної постанови та з обґрунтування до неї не вбачається за можливе встановити, чи враховані відповідачем пояснень позивача при обрахунку штрафних санкцій за порушення строків подання відповідної звітності.
В контексті частини другої статті 2 КАС України, беручи до уваги статтю 22 Закону № 1540-VIII, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у разі, якщо за результатом проведеної у встановленому порядку перевірки НКРЕКП виявлено порушення у діяльності суб`єкта господарювання, то вирішення питання про визначення конкретного розміру санкцій у межах, встановлених частиною першою статті 31 Закону № 2633-IV, є дискреційним повноваженням Нацкомісії.
Подібна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 480/2675/20.
Водночас колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 200/3265/21, від 23.08.2023 у справі № 420/1369/22, від 11.09.2024 у справі № 320/28285/23:
«дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.
Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятою 11 березня 1980 року, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Проте з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року), встановлено, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.
Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року)».
Колегія суддів наголошує, що право на визначення розміру санкції згідно із наведеної вище норми покладається на орган контролю, проте, законодавцем встановлено можливість застосування штрафних санкцій у певному розмірі в залежності від виявленого під час перевірки порушення.
Відтак, у разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів недискримінації та пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив.
У свою чергу, обов`язковість дотримання принципу пропорційності зумовлює обов`язок суб`єкта владних повноважень, при визначенні розміру санкції, обґрунтовувати в своєму рішенні ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність.
Також Верховний Суд у зазначених вище постановах зазначав, що орган контролю під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний обґрунтовано вказати про причини застосування обраного розміру штрафної санкції, а також вказати на підстави неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі.
Проте судами попередніх інстанцій встановлено, що ані спірна постанова НКРЕКП, ані обґрунтування до проекту такої постанови не містять жодного обґрунтування щодо тяжкості вчинених позивачем правопорушень та відповідності вчинених правопорушень саме максимальному розміру застосованого до нього штрафу. У спірній постанові також не оцінено серйозність правопорушень, їх наслідки для інтересів ринку теплової енергії та надані позивачем пояснення щодо обставин вчинення окремих порушень.
Колегія суддів наголошує, що Суд не здійснює переоцінку доцільності обрання Регулятором конкретного розміру фінансової санкції у визначених законом межах і не підміняє його дискрецію щодо визначення міри відповідальності. 
Водночас предметом судового контролю у цій справі, зокрема, є перевірка того, чи врахував Регулятор при прийнятті оскарженого рішення всі обставини, які призвели до порушень та їх наслідки, поведінку ліцензіата після їх виявлення, при прийнятті рішення про застосування максимального розміру санкцій. 
Відсутність такого мотивування свідчить не про неправомірність самої можливості застосування штрафу, а про недотримання стандартів обґрунтованості та пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень.
Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався Регулятор при прийнятті такого рішення.
Особливо, виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 822/1878/18.
В світлі спірних правовідносин, колегія суддів зауважує на тому, що пунктом 1 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 до позивача застосовано штраф за порушення Ліцензійних умов у максимальному, з передбаченого пунктом 4 частини першої статті 31 Закону № 2633-IV, розмірі.
Так, пунктом 4 частини першої статті 31 Закону № 2633-IV передбачено, що уповноважені органи застосовують до суб`єктів господарювання штрафні санкції за порушення ліцензійних умов або діяльність з простроченою ліцензією – до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, сума штрафу за порушення Ліцензійних умов суб`єктами господарювання згідно зі статті 31 Закону № 2633-IV не може перевищувати 34 000 грн.
Обґрунтування розміру штрафної санкції, а також неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі, повинно наводитися у постанові суб`єкта владних повноважень. Зазначення порушень в акті перевірки чи в проектах документів не може вважатися належним обґрунтуванням розміру санкції, оскільки конкретна санкція визначається не під час перевірки, а на засіданні НКРЕКП під час вирішення питання про відповідальність суб`єкта господарювання та прийняття відповідного рішення.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 420/1369/22, від 26.09.2023 у справі № 640/36179/21, від 13.03.2024 у справі № 420/1367/22, від 23.08.2023 у справі № 420/1369/22, від 24.04.2024 у справі № 440/12985/21, від 29.03.2024 у справі № 640/30290/21, від 26.07.2023 у справі № 200/3265/21-а.
Також колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що самостійне усунення ліцензіатом виявлених порушень під час здійснення заходу державного контролю або до прийняття Регулятором остаточного рішення не спростовує самого факту вчинення правопорушення та не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності, проте така поведінка має враховуватися Регулятором при оцінці пропорційності обраної санкції та визначенні її розміру, оскільки одним із видів санкцій (заходів реагування) є вимога про необхідність усунення порушень. 
Водночас усунення ліцензіатом виявлених порушень під час здійснення заходу державного контролю або до прийняття Регулятором остаточного рішення не може бути інструментом повного уникнення відповідальності за допущені порушення та має оцінюватись органом контролю з урахуванням всіх обставин, які призвели до таких порушень та їх наслідків. 
Проте, в справі, що розглядається суб`єктом владних повноважень не була надана така оцінка. 
За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відповідач при застосуванні до позивача штрафної санкції у розмірі 34 000 грн без зазначення жодного обґрунтування щодо тяжкості вчинених правопорушень, без надання будь-якої оцінки фактам самостійного усунення позивачем окремих порушень та поясненням щодо причин допущення окремих порушень, порушив принцип обґрунтованості, що має наслідком визнання протиправним та скасування пункту 1 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652.
Вирішуючи питання щодо правомірності пункту 2 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, колегія суддів виходить з такого.
За змістом частини другої статті 22 Закону № 1540-VIII заходи, застосовані до позивача пунктом 2 постанови від 11.04.2023 № 652, за своєю правовою природою не є санкціями.
Дослідивши обсяг повноважень НКРЕКП у сфері державного регулювання, моніторингу та контролю за діяльністю суб`єктів господарювання, що здійснюють ліцензійну діяльність з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що покладення на позивача обов`язку, зазначеного у пункті 2 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, виходить за межі визначеної законом компетенції Регулятора.
Так, положеннями пункту 7 частини другої статті 9 Закону № 1540-VIII передбачено, що Регулятор приймає постанови та розпорядження, які від його імені підписує Голова НКРЕКП.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 14 Закону № 1540-VIII засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті.
Регулятор на своїх засіданнях: розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції; розглядає і схвалює в межах своїх повноважень проекти актів законодавства, пропозиції стосовно вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг; приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції; затверджує щорічний звіт Регулятора; затверджує регламент Регулятора; розглядає справи про адміністративні правопорушення; розглядає справи щодо видачі ліцензій та дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов, а також щодо застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та законодавства з питань державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суміжних ринків.
Згідно з абзацом 3 частини п`ятої статті 14 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.
За змістом частини сьомої статті 14 Закону № 1540-VIII рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором.
Водночас, згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1540-VIII підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.
Отже, Закон № 1540-VIII розрізняє рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, рішення з питань встановлення тарифів, постанови про накладення штрафу, зупинення дії ліцензії або анулювання ліцензії, розпорядження щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, та рішення Регулятора з інших питань.
Відповідно до визначення термінів, наданого у пунктах 18, 19 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт – це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт – це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Всі юридичні акти владно-регулятивною природою поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Нормативно-правовий акт регулює загальні суспільні відносини, діє протягом тривалого часу і не втрачає чинність після застосування, а індивідуальний акт регулює конкретні випадки і дія акта завершується після вирішення таких правовідносин.
Нормативно-правовий акт встановлює загальнообов`язкові правила (правові норми), тоді як індивідуальний акт - це конкретні рішення, які приймаються на основі цих норм.
Вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх, хто потрапляє в регульовану ним ситуацію, тоді як індивідуальний акт спрямований на конкретних осіб і створює права чи обов`язки лише для них.
Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18 та від 18.12.2018 у справі № 9901/657/18, а також Верховний Суд у постановах від 29.10.2020 у справі № 826/10005/18 та 28.11.2023 у справі № 640/10063/22.
У постанові від 05.07.2023 у справі № 160/3064/22 Верховний Суд вказав, що акт можна вважати регуляторним лише за умови, що він відповідає всім ознакам, визначеним у статті 1 Закону України від 11.09.2003 № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а саме: якщо стосується невизначеного кола осіб; встановлює, змінює або скасовує норми права щодо регулювання господарських відносин, адміністративних відносин між регуляторним органам або іншим органам державної влади та суб`єктами господарювання; приймається на невизначений строк та застосовується неодноразово.
Визначаючи правову природу пункту 2 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що вказаним положенням обов`язок вчинити певні дії покладено виключно на позивача. 
Дія пункту 2 вказаної постанови вичерпується її виконанням – спрямуванням суб`єктом господарювання коштів на конкретні цілі. Відповідно, таке рішення Регулятора не встановлює, змінює або скасовує норми права щодо регулювання господарських відносин, тобто, є індивідуальним актом.
Основними завданнями Регулятора з огляду на положення частини третьої статті 3 Закону № 1540-VIII є: забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; інші завдання, передбачені законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.
Положеннями пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII закріплено, що регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.
У пункті 26 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII також визначено, що НКРЕКП виконує інші функції та повноваження, визначені законом.
Проте, зазначені норми права не означають, що Регулятор у сфері енергетики може діяти без обмеження повноважень.
Повертаючись до змісту покладеного на позивача зобов`язання згідно з пунктом 2 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, колегія суддів звертає увагу, що пункт 21 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII передбачено право НКРЕКП схвалювати/затверджувати інвестиційні програми (плани розвитку) суб`єктів, діяльність яких регулюється Регулятором, у випадках, встановлених законом, та вносить зміни до них відповідно до порядку, затвердженого Регулятором.
Отже, інвестиційні програми можуть бути переглянуті відповідно до процедур, визначених Законом № 1540-VIII.
Проте, пункт 2 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 не пов`язаний із здійсненням процедури схвалення/затвердження інвестиційних програм (планів розвитку) чи внесення змін до них.
Тобто, пункт 2 спірної постанови Регулятор зобов`язав ТОВ Фірму «Технова» суму недофінансування заходів ремонтної програми та суму недофінансування інвестиційної програми на 2021 рік спрямовувати на виконання заходів по відновленню засобів провадження ліцензованої діяльності з виробництва електричної та/або теплової енергії, пошкоджених (зруйнованих) внаслідок бойових дій, проведенню аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, а також інших зобов`язань для забезпечення стабільної діяльності товариства під час проходження опалювального сезону поза межами процедур, передбачених пунктом 21 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII.
З огляду на зазначені обставини та правове регулювання спірних правовідносин, враховуючи правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 18.10.2024 у справі № 320/6150/23, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що до Закону № 1540-VIII неодноразово вносилися зміни, які стосувалися розширення чи зміни повноважень Регулятора, зокрема щодо сертифікації, моніторингу, затвердження переліку практик та розслідування порушень і зловживань на енергетичних ринках.
Проте, такі зміни не наділяли Регулятора додатковими повноваженнями залучати кошти суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, для відновлення засобів здійснення ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії, які були пошкоджені або зруйновані внаслідок бойових дій.
За чинного законодавчого регулювання НКРЕКП не може своїм рішенням спрямувати кошти ліцензіата на відновлення засобів для здійснення ліцензованої діяльності з виробництва електричної та/або теплової енергії, які були пошкоджені або зруйновані внаслідок бойових дій, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, а також виконання інших зобов`язань для забезпечення стабільної роботи підприємств під час опалювального сезону.
Заходи модернізації і розвитку енергетичних об`єктів та інфраструктури, що забезпечує надійність постачання електричної енергії, можуть реалізовуватися НКРЕКП шляхом затвердження інвестиційних програм (планів розвитку) суб`єктів ринку енергетики на відповідний рік та моніторингу їх виконання.
Колегія суддів наголошує, що не обмежує повноваження Регулятора щодо контролю за цільовим використанням коштів, врахованих у структурі тарифу, та не позбавляє НКРЕКП права застосовувати передбачені законом заходи реагування у разі невиконання ремонтних чи інвестиційних програм.
Водночас Суд оцінює правомірність конкретного способу реагування, за якого на Ліцензіата поза межами процедур затвердження або зміни відповідних програм покладено прямий обов`язок спрямувати визначені суми на інші заходи.
Також колегія суддів критично оцінює покликання скаржника на наявність повноважень на винесення постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652 у частині оспорюваного пункту 2 у зв`язку із воєнним станом в Україні, введеним згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та акцентує увагу на положеннях частини першої статті 2 та пункту 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII.
Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали протиправним та скасували пункт 2 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652.
Вирішуючи питання щодо правомірність розпорядження НКРЕКП від 11.04.2023 № 98-р, колегія суддів виходить з такого.
Приймаючи рішення про визнання протиправним та скасування розпорядження НКРЕКП від 11.04.2023 № 98-р, суди попередніх інстанцій фактично виходили з того, що воно не є конкретним, а зміст наведеного відповідачем обґрунтування не дає можливості встановити, чи враховано Регулятором при винесенні такого розпорядження факт направлення позивачем на електронну адресу відповідача окремих видів звітності 28.02.2023 та 07.03.2023, що унеможливлює дослідження судом питання правомірності адресованих позивачу вимог щодо надання позивачем звітності.
Так, судами попередніх інстанцій у межах перевірки правомірності пункту 1 постанови НКРЕКП від 11.04.2023 № 652, вже було досліджено обставини частині висновку відповідача про порушення позивачем пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов у частинах дотримання підпункту 22 (в редакції, що діяла до 08.07.2021) та підпункту 23 (у редакції, що діяла з 08.07.2021).
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, форму звітності № 4а-НКРЕКП за жовтень-грудень 2022 року позивачем направлено на електронну адресу відповідача 28.02.2023; форму звітності № 4-НКРЕКП з Додаток 3 до форми № 4-НКРЕКП за І-IV квартали 2022 року (у складі звітів форми № 4-НКРЕКП за І-IV квартали 2022 року) відправлена на електронну пошту НКРЕКП 07.03.2023.
Дійсно, зі спірного розпорядження не вбачається за можливе встановити факт врахування чи неврахування направленої позивачем 28.02.2023 та 07.03.2023 на електронну адресу відповідача звітності.
Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що у розпорядженні НКРЕКП від 11.04.2023 № 98-р не зазначено чіткого переліку звітності у розрізі кварталів, за які потрібно подати виправлені форми.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що саме лише посилання у спірному розпорядженні на необхідність подання виправлених форм звітності, без конкретизації періодів (у розрізі кварталів) та без оцінки факту вже поданої виправленої звітності позивачем у спірному періоді, є протиправним, оскільки позбавляє ліцензіата будь-якої правової визначеності щодо розуміння наявності чи відсутності необхідності подання повторно раніше виправленої звітності чи необхідності повторного її виправлення з подальшим поданням до НКРЕКП.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що згадане розпорядження Регулятора не може вважатися правомірним.
Встановлені та оцінені судами попередніх інстанцій обставини спростовують доводи касаційної скарги відповідача.
Доводи касаційної скарги про те, що позиція суду апеляційної інстанції не відповідає висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду, перелік яких наведено в доводах касаційної скарги, не беруться судом касаційної інстанції до уваги, виходячи із наступного.
У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Проте, наведені скаржником правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.01.2026 у справі № 560/16428/24, від 21.04.2021 у справі № 480/2675/20 та у постанові від 21.03.2023 у справі № 640/17821/21, сформовані за інших фактичних обставин, тому вказане не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства, та, відповідно, правові позиції у цій справі.
Також колегія суддів критично оцінює доводи скаржника щодо відсутності правового висновку щодо обставин цієї справи, не зазначаючи правові норми щодо яких необхідно сформувати правовий висновок.
Водночас, при оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (Заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
В контексті вимог статті 341 КАС України колегія суддів враховує, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості переоцінити встановлені судами попередніх інстанцій обставини, та скаржником не наведені підстави, визначені статтею 353 КАС України, які б свідчили про порушення норм процесуального права при дослідженні та оцінці доказів судами першої та апеляційної інстанцій.
Водночас доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів.
За змістом статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 320/28006/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін
Я. О. Берназюк
В.М. Шарапа