Справа № 560/14352/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

07 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області в особі Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області (далі - відповідач, Красилівський сектор УДМС у Хмельницькій області), у якому просить: визнати протиправною відмову Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обміні паспорта серії НОМЕР_1 у зв`язку з його непридатністю для користування на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року; зобов`язати Красилівський сектор УДМС у Хмельницькій області обміняти паспорт серії НОМЕР_1 , оформлений на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з його непридатністю для користування, на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку зі зміною складу суду ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року справу прийнято до провадження судді Печеного Є.В., розгляд справи розпочато спочатку та продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до заяв по суті справи, позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Зазначає, що є громадянкою України та має паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки серії НОМЕР_1 .
Вказує, що у квітні 2025 року, після досягнення 45-річного віку,звернулася до Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області з метою вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року.
За твердженням позивачки, посадовою особою територіального підрозділу ДМС їй було повідомлено, що вклеювання фотокартки є неможливим, оскільки на сторінці паспорта, призначеній для вклеювання фотокартки при досягненні 45-річного віку, міститься інша інформація, у зв`язку з чим паспорт підлягає обміну як непридатний для користування.
Позивачка вказує, що не бажає отримувати паспорт громадянина України у формі ID-картки, не надає згоди на обробку її персональних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі та просить оформити їй паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.
Посилається на те, що 24 червня 2025 звернулася до Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області із заявою про обмін паспорта серії НОМЕР_1 у зв`язку з його непридатністю для користування на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року.
До заяви, як зазначає позивачка, були додані: заява про видачу паспорта громадянина України за формою, наведеною у додатку 1 до Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 06.06.2019 № 456; оригінал та копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ про сплату державного мита.
Позивачка вважає протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 08.07.2025 № Ф-68/6/6802-25/6822.28/89-25, оскільки така відмова фактично позбавляє її можливості обміняти непридатний паспорт громадянина України зразка 1994 року на паспорт того самого зразка.
На думку позивачки, вимога відповідача про попереднє подання рішення суду не може бути самостійною та достатньою підставою для відмови в оформленні паспорта, оскільки саме відмова територіального підрозділу ДМС стала підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.
Згідно із відзивом на позов, відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.
Зазначає, що 24.06.2025 до Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області надійшло звернення позивачки щодо обміну паспорта громадянина України у зв`язку з непридатністю для користування.
За позицією відповідача, до звернення були додані копія паспорта, дві фотокартки та платіжний документ про сплату державного мита.
Стверджує, що 08.07.2025 надав позивачці відповідь № Ф-68/6/6802-25/6822.28/89-25, у якій роз`яснив порядок звернення за паспортом громадянина України та зазначив про неподання всіх документів, необхідних для оформлення і видачі паспорта громадянина України.
Відповідач посилається на Закон України від 20.11.2012 № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», за яким паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Також відповідач зазначає, що пункт 2 розділу IV Тимчасового порядку № 456 передбачає подання для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.
Окремо відповідач стверджує, що позивачка подала не заяву про оформлення паспорта встановленого зразка, а звернення, яке було розглянуте у встановленому порядку.
На думку відповідача, лист-відповідь від 08.07.2025 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не породжує для позивачки правових наслідків.
Крім того, відповідач вважає, що спір не є типовим щодо зразкової справи № 806/3265/17, оскільки відмова не була мотивована ненаданням згоди на обробку персональних даних, а підставою відповіді стало неподання передбачених документів, зокрема рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та документована паспортом громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки серії НОМЕР_1 .
Обставина наявності у позивачки паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 у формі книжечки відповідачем не заперечується та підтверджується копією паспорта, наявною у матеріалах справи.
Із матеріалів справи вбачається, що у 2025 році позивачка досягла 45-річного віку та звернулася до територіального підрозділу ДМС з питання вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року.
У позовній заяві позивачка зазначила, що під час такого звернення їй повідомлено про неможливість вклеювання фотокартки, оскільки на сторінці паспорта, призначеній для вклеювання фотокартки при досягненні 45-річного віку, міститься інша інформація. 
У зв`язку з цим позивачка вказує, що паспорт підлягає обміну як непридатний для користування.
Суд враховує, що наведена обставина щодо непридатності паспорта заявлена позивачкою як підстава звернення до відповідача. 
Водночас, відповідач, розглядаючи заяву, не зазначив у спірній відповіді, що паспорт серії НОМЕР_1 є придатним для користування, не спростував наведену позивачкою підставу обміну паспорта та не поклав таку обставину в основу спірної відмови.
24.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області із заявою, зареєстрованою за № Ф-68/6/6802-25.
Зі змісту заяви вбачається, що позивачка просила обміняти її паспорт громадянина України у формі книжечки серії НОМЕР_1 у зв`язку з непридатністю для користування на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.
У цій заяві позивачка також зазначила про небажання отримувати паспорт громадянина України у формі ID-картки та просила оформити їй паспорт без безконтактного електронного носія.
Позивачка подала до відповідача: заяву про видачу паспорта громадянина України за формою, наведеною у додатку 1 до Тимчасового порядку № 456; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , що підлягає обміну; копії паспорта; двох фотокарток розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ про сплату державного мита.
08.07.2025 Красилівський сектор УДМС у Хмельницькій області надав позивачці відповідь № Ф-68/6/6802-25/6822.28/89-25.
Зі змісту цієї відповіді вбачається, що відповідач, посилаючись на пункт 2 розділу IV Тимчасового порядку № 456 та статтю 43 Закону України «Про адміністративну процедуру», повідомив позивачку про неподання всіх документів, необхідних для оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, зокрема рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Отже, зі змісту відповіді від 08.07.2025 вбачається, що відповідач не прийняв позитивного рішення за заявою позивачки та фактично відмовив у подальшому оформленні паспорта громадянина України зразка 1994 року до подання судового рішення, яке набрало законної сили.
Інших самостійних підстав для відмови в оформленні або обміні паспорта, зокрема неможливості ідентифікації особи позивачки, неподання фотокарток, несплати державного мита, відсутності паспорта, що підлягає обміну, або наявності у позивачки паспорта громадянина України у формі ID-картки, спірна відповідь від 08.07.2025 не містить.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 раніше була документована паспортом громадянина України у формі ID-картки, що її персональні дані були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням такого паспорта, або що їй було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі.
Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з фактичною відмовою відповідача оформити позивачці паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки в порядку обміну вже наявного в неї паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , який, за заявою позивачки, є непридатним для користування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі – Закон № 5492-VI у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
За частиною першою статті 21 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Згідно із частиною другою статті 21 Закону № 5492-VI, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною четвертою статті 21 цього Закону встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження» затверджене Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення № 2503-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 Положення № 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IKAO, Doc. № 9303).
Згідно із пунктом 3 Положення № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 5 Положення № 2503-XII визначено, що паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.
Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.
За пунктом 8 Положення № 2503-XII, термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» затверджено, зокрема, Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України (далі – Постанова № 302 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) .
Абзац п`ятий пункту 3 Постанови № 302 передбачає, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок № 456 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 розділу І Тимчасового порядку № 456, цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Згідно із підпунктом 3 пункту 1 розділу IV Тимчасового порядку № 456, обмін паспорта здійснюється в разі непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.
За пунктом 2 розділу IV Тимчасового порядку № 456, для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.
Підпунктом 5 пункту 1 розділу X Тимчасового порядку № 456, передбачено, що територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта. 
Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 № 2073-IX (далі – Закон № 2073-IX у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у дусі визначеної Конституцією України демократичної та правової держави та з метою забезпечення права і закону, а також зобов`язання держави забезпечувати і захищати права, свободи чи законні інтереси людини і громадянина.
Відповідно до статті 43 Закону № 2073-IX, у разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Адміністративний орган надсилає заявнику письмове повідомлення про залишення заяви без руху протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви, а в разі особистого звернення із заявою негайно (за можливості) вручає під розписку таке повідомлення особі, яка подала заяву, безпосередньо в адміністративному органі.
У повідомленні про залишення заяви без руху зазначаються виявлені недоліки з посиланням на порушені вимоги законодавства, спосіб та строк усунення недоліків, а також способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху.
Адміністративний орган встановлює строк, достатній для усунення заявником виявлених недоліків. За клопотанням заявника адміністративний орган може продовжити строк усунення виявлених недоліків.
Необґрунтоване залишення заяви без руху не допускається.
У разі усунення виявлених недоліків у строк, встановлений адміністративним органом, заява вважається поданою в день її первинного подання. При цьому строк розгляду справи продовжується на строк залишення заяви без руху.
Не допускається повторне залишення без руху заяви, в якій усунуто виявлені недоліки, зазначені в повідомленні про залишення заяви без руху.
Водночас, суд виходить з того, що застосування механізму залишення заяви без руху не може підміняти собою прийняття рішення по суті заяви у випадку, коли виявлений адміністративним органом «недолік» полягає у відсутності судового рішення, необхідність отримання якого і виникає внаслідок відмови територіального підрозділу ДМС оформити паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) сформувала правову позицію щодо права особи на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки за наявності спору з територіальним органом ДМС з приводу відмови у видачі такого паспорта.
При цьому, Верховний Суд у подальшій своїй судовій практиці неодноразово наголошував, що висновки у зразковій справі № 806/3265/17 не можуть застосовуватися автоматично до всіх спорів щодо паспортів громадянина України, а суд має з`ясовувати фактичні обставини конкретної справи, зокрема чи була особа вже документована паспортом громадянина України у формі ID-картки та чи були її персональні дані внесені до Єдиного державного демографічного реєстру.
У постанові від 24.04.2024 у справі № 260/2992/23 Верховний Суд звернув увагу на необхідність дотримання процедури звернення за оформленням паспорта та подання особою належних документів, які дають правові підстави для оформлення або обміну паспорта.
У постанові від 06.02.2025 у справі № 420/26651/23 Верховний Суд розглядав спір щодо обміну пошкодженого паспорта у формі ID-картки на паспорт зразка 1994 року та виходив з того, що особа вже була документована паспортом громадянина України у формі ID-картки, її персональні дані вже були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру і їй було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі.
У такій ситуації Верховний Суд дійшов висновку, що небажання особи надати згоду на обробку персональних даних саме по собі не є достатньою підставою для заміни вже виданої ID-картки на паспорт громадянина України зразка 1994 року.
У постанові від 11.12.2025 у справі № 440/3168/23 Верховний Суд також наголосив, що висновки зразкової справи № 806/3265/17 не можуть автоматично застосовуватися до спорів, у яких особа вже документована паспортом у формі ID-картки, її персональні дані внесені до Реєстру і їй присвоєно УНЗР.
У постанові від 17.12.2025 у справі № 420/26173/24 Верховний Суд навів зміст пункту 2 розділу IV Тимчасового порядку № 456 щодо переліку документів, які подаються для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року, зокрема заяви, рішення суду, паспорта, що підлягає обміну, фотокарток та платіжного документа про сплату державного мита у разі обміну паспорта у зв`язку з непридатністю для користування.
Суд враховує наведені правові висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Разом з тим, суд зазначає, що постанови Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 420/26651/23 та від 11.12.2025 у справі № 440/3168/23 не є тотожними цій справі за фактичними обставинами.
Так, у справі № 560/14352/25 матеріали справи не містять доказів того, що позивачка уже отримувала паспорт громадянина України у формі ID-картки, що її персональні дані вже внесені до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням такого паспорта, або що їй присвоєно УНЗР.
Навпаки, предметом спору є обмін уже наявного у позивачки паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки у зв`язку з його непридатністю для користування.
Предметом судового контролю у цій справі є правомірність відмови Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області, оформленої листом від 08.07.2025 № Ф-68/6/6802-25/6822.28/89-25, якою позивачці фактично відмовлено в оформленні паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки в порядку обміну паспорта серії НОМЕР_1 у зв`язку з його непридатністю для користування.
Так. зі змісту відповіді від 08.07.2025 вбачається, що основним мотивом ненадання позивачці паспорта громадянина України зразка 1994 року було неподання всіх документів, передбачених законодавством, насамперед рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Щодо того, чи є спірна відповідь відповідача рішенням/відмовою суб`єкта владних повноважень, то суд зазначає про таке. 
Відповідач стверджує, що лист від 08.07.2025 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а лише відповіддю на звернення позивачки.
Суд не погоджується з цим доводом відповідача з таких міркувань.
Формальне найменування суб`єктом владних повноважень документа як «лист» або «відповідь» саме по собі не визначає його правової природи. 
Визначальним є зміст документа та правові наслідки, які він породжує для особи.
У цій справі лист від 08.07.2025 був наданий відповідачем за результатами звернення позивачки про обмін паспорта громадянина України зразка 1994 року. 
У ньому відповідач повідомив, що позивачкою не подано всіх документів, необхідних для оформлення та видачі паспорта, зокрема рішення суду.
Така відповідь фактично унеможливила подальше оформлення паспорта позивачці без звернення до суду, а тому вплинула на реалізацію її права на документування паспортом громадянина України у бажаній для неї формі.
Отже, спірний лист має ознаки індивідуального акта/відмови суб`єкта владних повноважень, оскільки стосується конкретної особи, прийнятий у межах публічно-владних управлінських функцій та впливає на можливість реалізації її права.
Тому така відмова може бути предметом оскарження в адміністративному суді.
Із приводу доводу відповідача про неподання позивачкою заяви встановленого зразка, то суд вказує на таке. 
Відповідач у відзиві зазначає, що позивачка подала «звернення», а не заяву про оформлення паспорта встановленого зразка.
Суд враховує, що дотримання особою процедури звернення за оформленням паспорта має істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 24.04.2024 у справі № 260/2992/23 звертав увагу на необхідність подання належної заяви та документів, які підтверджують підстави для оформлення або обміну паспорта.
Водночас, у цій справі спірна відповідь відповідача від 08.07.2025 не містить чіткого мотиву про те, що позивачка подала документ не за тією формою, що заява не може бути ідентифікована як заява про оформлення/обмін паспорта, або що її зміст не дає змоги встановити волевиявлення позивачки.
Навпаки, відповідач у відзиві фактично визнав, що 24.06.2025 до Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області надійшло звернення позивачки саме щодо обміну паспорта громадянина України у зв`язку з непридатністю для користування.
Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивачка посилалася на подання заяви про видачу паспорта громадянина України за формою, наведеною у додатку 1 до Тимчасового порядку № 456.
За таких обставин, довід відповідача про неподання заяви встановленого зразка не може бути покладений судом в основу відмови у позові як самостійна підстава, оскільки цей мотив не був належним чином відображений у спірній відповіді та не доводить правомірності саме оскаржуваної відмови.
Щодо застосування положень статті 43 Закону України «Про адміністративну процедуру» до спірних правовідносин, то суд виходить із такого. 
У спірній відповіді відповідач послався, зокрема, на статтю 43 Закону України «Про адміністративну процедуру».
Суд зазначає, що механізм залишення заяви без руху, передбачений статтею 43 цього Закону, спрямований на надання особі можливості усунути недоліки заяви або доданих до неї документів, якщо такі недоліки перешкоджають розгляду адміністративної справи.
Водночас, у цій справі визначений відповідачем недолік полягав у неподанні судового рішення, яке набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Судове рішення такого змісту не є документом, який позивачка могла об`єктивно подати до виникнення спору з територіальним підрозділом ДМС. 
Навпаки, необхідність отримання такого рішення виникає саме внаслідок відмови або фактичної неможливості оформити паспорт громадянина України зразка 1994 року в адміністративному порядку.
Тому посилання відповідача на статтю 43 Закону України «Про адміністративну процедуру» не доводить правомірності спірної відмови, оскільки залишення заяви без руху в цій ситуації фактично унеможливило реалізацію позивачкою права без попереднього звернення до суду.
Щодо неподання позивачкою судового рішення як підстави для відмови відповідача, то суд зазначає про таке. 
Положення пункту 2 розділу IV Тимчасового порядку № 456 дійсно передбачають, що для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року заявник подає, зокрема, рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 17.12.2025 у справі № 420/26173/24 також виходив з того, що пункт 2 розділу IV Тимчасового порядку № 456 містить перелік документів, які подаються для обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року.
Разом з тим, суд вказує на те, що ця норма має застосовуватися з урахуванням змісту абзацу п`ятого пункту 3 Постанови КМУ № 302 і правової природи відповідного судового рішення.
Судове рішення у таких правовідносинах є не первинним адміністративним документом, який особа об`єктивно може отримати до виникнення спору, а способом судового захисту у випадку, коли територіальний орган ДМС не оформлює паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Інакше кажучи, вимога про надання рішення суду не може тлумачитися як така, що повністю виключає можливість судового захисту особи, якій ДМС відмовила в оформленні паспорта зразка 1994 року через відсутність такого рішення.
Протилежне тлумачення створювало б ситуацію, за якої особа не може отримати паспорт без рішення суду, але й не може отримати судовий захист, бо на момент звернення до ДМС такого рішення ще не існувало.
Тому у цій справі відсутність рішення суду на момент звернення позивачки до відповідача пояснює виникнення спору, але не є безумовною підставою для відмови у позові.
Суд повинен перевірити, чи існували інші законні та доведені перешкоди для оформлення позивачці паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки в порядку обміну вже наявного паспорта-книжечки.
Відповідач таких перешкод не довів.
Із приводу наявності у позивачки права на судовий захист у цій справі, то суд виходить із таких міркувань. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачка має паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки серії НОМЕР_1 та звернулася до відповідача не з вимогою замінити паспорт у формі ID-картки на паспорт-книжечку, а з вимогою обміняти вже наявний у неї паспорт-книжечку у зв`язку з його непридатністю для користування.
Відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів того, що позивачка раніше була документована паспортом громадянина України у формі ID-картки, що її персональні дані були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням такого паспорта або що їй присвоєно УНЗР.
Ці обставини є істотними, оскільки Верховний Суд, серед інших, у постановах від 06.02.2025 у справі № 420/26651/23 та від 11.12.2025 у справі № 440/3168/23 розмежував ситуації, коли особа вже документована паспортом у формі ID-картки, та ситуації, коли особа звертається за оформленням або обміном паспорта громадянина України зразка 1994 року і не доведено факту її попереднього документування засобами Єдиного державного демографічного реєстру.
У цій справі спір стосується саме обміну паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, а не «зворотного переходу» від ID-картки до паспорта-книжечки.
Тому правові висновки Верховного Суду у справах № 420/26651/23 та № 440/3168/23 не спростовують права позивачки на судовий захист у цій справі, а лише підтверджують необхідність індивідуальної оцінки фактичних обставин.
Щодо правомірності оскаржуваної відмови відповідача за критеріями частини другої статті 2 КАС України, то суд вказує на таке. 
За частиною другою статті 77 КАС України саме відповідач мав довести правомірність своєї відмови.
При цьому, відповідач не довів, що станом на 08.07.2025 існували інші, крім неподання рішення суду, законні та достатні підстави для фактичної відмови в оформленні паспорта громадянина України зразка 1994 року.
Відповідач також не довів: що позивачка не є громадянкою України; що позивачка не має паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки серії НОМЕР_1 ; що позивачка раніше була документована паспортом громадянина України у формі ID-картки; що позивачці присвоєно УНЗР у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України у формі ID-картки; що позивачка не подала фотокартки; що позивачка не сплатила державне мито; що позивачка не зверталася із заявою про обмін паспорта у зв`язку з непридатністю для користування; що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 є придатним для користування і не підлягає обміну; що існували інші обставини, які об`єктивно унеможливлювали оформлення їй паспорта громадянина України зразка 1994 року в порядку обміну.
Оскаржувана відповідь відповідача не містить належного обґрунтування того, чому за наявності звернення позивачки про обмін паспорта-книжечки, подання фотокарток, документа про сплату державного мита та паспорта, що підлягає обміну, відповідач не міг вирішити питання оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року по суті.
Отже, оскаржувана відмова не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, зокрема критеріям законності, обґрунтованості, розсудливості та пропорційності.
Щодо способу захисту, то суд зазначає про таке. 
Позивачка просить зобов`язати Красилівський сектор УДМС у Хмельницькій області обміняти паспорт серії НОМЕР_1 на новий паспорт громадянина України зразка 1994 року.
З урахуванням змісту пункту 3 Постанови № 302 та Тимчасового порядку № 456 належним способом захисту є зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки в порядку обміну паспорта серії НОМЕР_1 у зв`язку з його непридатністю для користування.
Таке формулювання не змінює суті заявленої позовної вимоги.
Позивачка фактично просить забезпечити заміну паспорта-книжечки, який, за її заявою, є непридатним для користування, на паспорт того самого зразка. 
Вживання у резолютивній частині рішення суду формулювання «оформити та видати в порядку обміну» відповідає положенням Постанови № 302 та Тимчасового порядку № 456 і забезпечує реальне виконання рішення суду у цій справі.
З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що позов у цій справі підлягає задоволенню повністю. 
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь позивачки належить стягнути суові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області, оформлену листом від 08.07.2025 № Ф-68/6/6802-25/6822.28/89-25, у здійсненні обміну паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з його непридатністю для користування на паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.
Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки в порядку обміну паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 у зв`язку з його непридатністю для користування.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Управління Державної міграційної служби у Хмельницькій області в особі Красилівського сектору УДМС у Хмельницькій області (вул. Миколи Мазура, 4,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29019 , код ЄДРПОУ - 37864148) 	
 		
Головуючий суддя 		Є.В. Печений