Справа № 951/327/25
Провадження №2-о/951/1/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року          селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі: 
головуючого судді Лавренюк О.М., 
за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника - адвоката Бойка П.В.,
представника заінтересованої особи - Кравціва Р.Ю. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у якій просила встановити факти, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого рідного брата військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , та отримувала від ОСОБА_2 допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів її існування.
В обґрунтування вимог заяви зазначено, що заявник є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 07.01.2026 у справі №951/798/24, яке набрало законної сили 06.02.2026, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю заявника та загиблого ОСОБА_2 . Вказаним рішенням суду встановлено, що починаючи із 03.05.1985 заявник та ОСОБА_2 проживали у АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний побут, займались благоустроєм житла. З метою отримання одноразової грошової допомоги після загибелі ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявник звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак рішенням від 15.05.2025 №4/3692 заявнику було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, так як надані заявником документи не підтверджують факт перебування заявника на повному утриманні загиблого брата чи отримання від нього допомоги, яка була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. 
Також ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер дід ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_7 померла її баба ОСОБА_5 . Після смерті вказаних осіб зароблені братом ОСОБА_2 кошти були для неї постійним і основним джерелом засобів існування. ОСОБА_2 своєї сім`ї не мав, а тому зароблені ним кошти вкладав у потреби її сім`ї та дітей. Заявник власного доходу не отримувала, оскільки не працювала, займалася доглядом та вихованням шістьох дітей. Стверджує, що дохід її сім`ї складали кошти отримані як її чоловіком ОСОБА_6 , так і її братом ОСОБА_2 , однак ОСОБА_2 більше працював, адже її чоловік часто змушений був допомагати їй у вихованні малолітніх дітей. Також перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України упродовж червня-серпня 2023 року ОСОБА_2 періодично здійснював грошові перекази своїй сестрі, які були для неї постійним і основним джерелом засобів існування. 
На підставі наведеного, заявник просила суд встановити факти, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого рідного брата військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , та отримувала від ОСОБА_2 допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів її існування.
Ухвалою суду від 17.06.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово та призначено у справі судове засідання на 21.07.2025.
04.07.2025 від заінтересованої особи - Міністерства оборони України надійшли до суду письмові пояснення на заяву про встановлення факту перебування на утриманні, в яких просив відмовити у задоволенні заяви. Зазначив, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. За приписами статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно з частинами восьмою та дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. 
У зв`язку з повномасштабною агресією російської федерації, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), згідно з пунктом 2 якої сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї Постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону №2011-XII, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII (в редакції, яка діяла на момент загибелі ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до статті 30 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). За змістом статті 31 Закону № 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова Верховного Суду 07.07.2021 у справі №409/1851/19). Подібні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц.
Також представник Міністерства оборони України у поясненнях зазначив, що надані заявником письмові докази не підтверджують факту перебування на повному та постійно утриманні ОСОБА_2 , та що така допомога з боку останнього була основним джерелом засобів до існування, позаяк як стверджує ОСОБА_1 , факт надання грошових коштів підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої ОСОБА_2 переказав: 10.06.2023 - 5000 грн; 11.06.2023 - 2010 грн; 18.06.2023 - 3015 грн; 06.08.2023 - 20050 грн; 21.08.2023 - 95950 грн. Так, судом у рішенні від 07.01.2025 по справі 951/798/24 зазначено "Крім того, доводи про надіслані ОСОБА_2 ОСОБА_1 двічі перекази грошових коштів не можна розцінювати як такі, з яких можна робити висновки про перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_2 . Постійний характер допомоги означає, що вона була не разовою, не епізодичною, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї".
Серед іншого, представник Міністерства оборони України зауважив, що із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки ОСОБА_2 видно, що з 08.12.2021 по 09.06.2022 ОСОБА_2 була призначена соціальна допомога по безробіттю на підставі статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з квітня 2023 по 31.08.2023 ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України, тобто у період з 08.12.2021 по квітень 2023 року ОСОБА_2 фактично був безробітним, а тому незрозуміло, як ОСОБА_2 у вказаний період міг утримувати сестру та її сім`ю.
Крім того, звернув увагу, що сукупний дохід ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у період з 2018 до 2023 року (тобто до моменту вступу ОСОБА_2 на військову службу) становив 443206,89 грн, в той же час сукупний дохід ОСОБА_2 за цей же період часу становив 170282,43 грн, тобто до моменту призову ОСОБА_2 на військову службу, спільний дохід ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був в рази більшим, ніж дохід ОСОБА_2 .
При цьому вважає, що встановлені обставини спільного проживання у справі № 951/798/24, а також наведені ОСОБА_1 доводи у даній справі, не можуть підтверджувати перебування такої на повному утриманні ОСОБА_2 .
Представник Міністерства оборони України у поясненнях наголосив, що частина четверта статті 30 Закону № 2262-XII наводить перелік осіб, які вважаються непрацездатними в розумінні даного Закону, відповідного до якого непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.
Так, із долучених документів не вбачається, що ОСОБА_1 станом на день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги відноситься до непрацездатних членів сім`ї годувальника в розумінні Закону № 2262-ХІІ, а отже не належить до кола осіб, в розумінні як частини четвертої статті 30 Закону № 2262-ХІІ та, відповідно, статті 16-1 Закону №2011-ХІІ, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги. 
З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі (а.с.111-114).
Представником заявника - адвокатом Бойко П.В. 14.07.2025 подано відповідь на пояснення представника Міністерства оборони України, у якій вважає пояснення представника заінтересованої особи необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Зокрема, представник заявника покликається на ті обставини, що ОСОБА_2 не мав своєї сім`ї, зароблені кошти надавав для потреб сім`ї сестри та її дітей. Допомога брата була для ОСОБА_1 постійним і основним джерелом засобів її існування. Чоловік ОСОБА_1 не мав заробітку для належного забезпечення сім`ї, відтак брат взяв на себе обов`язок щодо утримання родини, його кошти спрямовувались на оплату комунальних послуг, ремонт житла, придбання сільськогосподарського інвентаря. Ураховуючи наведене, просив встановити факти, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого рідного брата військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , та отримувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів її існування (а.с. 124-132).
Ухвалою суду від 21.07.2025, постановленою у судовому засіданні, відкладено розгляд справи на 04.08.2025. 
Ухвалою суду від 04.08.2025 у задоволенні клопотання заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_8 про залишення заяви без розгляду відмовлено.
Ухвалою суду від 04.08.2025 клопотання представника заінтересованої особи: Міністерства оборони України задоволено. Зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №308/17634/23.
Ухвалою суду від 12.03.2026 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 02.04.2026.
Ухвалою суду від 02.04.2026 клопотання представника заявника задоволено. Замінено у справі заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_1 на належну ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розгляд справи відкладено на 23.04.2026.
Ухвалою суду від 23.04.2026, постановленою у судовому засіданні, задоволено клопотання представника заявника про виклик і допит свідків. Розгляд справи відкладено на 12.05.2026.
12.05.2026 у судовому засіданні судом допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та за клопотанням представника заявника оголошено перерву до 02.06.2026. 
02.06.2026 судом у судовому засіданні досліджено письмові докази та за клопотанням представника заявника оголошено перерву до 25.06.2026.
У судових засіданнях заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бойко П.В. вимоги заяви підтримали повністю з підстав, викладених у заяві. Просили заяву задовольнити у повному обсязі.
Представник заявника, серед іншого, зазначив, що ОСОБА_1 та її рідний брат ОСОБА_2 протягом всього життя проживали однією сім`єю за адресою, вказаною у заяві, разом вели спільне господарство, сестра перебувала у брата на утриманні.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що є працездатною, однак у зв`язку з народженням шістьох дітей займалася їх вихованням, а тому не працювала та доходу не отримувала. Все життя вона проживала разом з братом ОСОБА_2 , який постійно допомагав їй, в тому числі й матеріально. Її чоловік ОСОБА_6 є працездатним, періодично працював. Також вказала, що до призову на військову службу брат ОСОБА_2 заробляв більше, ніж її чоловік, тому саме він забезпечував сім`ю. Зазначила, що брат, перебуваючи на військовій службі, надавав їй кошти, які вона використовувала для потреб сім`ї. Після загибелі брата була змушена працевлаштуватися, оскільки коштів, які заробляє її чоловік, не вистачає для утримання сім`ї.
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_20 у судовому засіданні проти вимог заяви заперечив, просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на обставини та норми чинного законодавства, які викладені у поясненнях на заяву про встановлення факту перебування на утриманні, поданих Міністерством оборони України 04.07.2025. Наголосив, що заявник ОСОБА_1 не відноситься до непрацездатних членів сім`ї годувальника, а отже не належить до кола осіб, визначених законом, які можуть претендувати на одноразову грошову допомогу, відтак заява є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_10 у судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань не подавав.
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 11.10.2006, серії НОМЕР_2 від 14.11.2000, свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 12.09.2004 (а.с. 27, 39, 59). Батьками ОСОБА_2 були ОСОБА_10 та ОСОБА_3 . Батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_11 та ОСОБА_3 . 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 18.04.2025, виданого повторно, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 52).
За змістом свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 15.11.2006 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 54).
З довідки Військової частини НОМЕР_6 від 04.05.2023 №2271 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_6 з 19.04.2023 (а.с. 22). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 01.06.2023 №156 підтверджується, що починаючи з 01.06.2023, ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 (а.с. 23).
Сповіщенням сім`ї загиблого від 02.09.2023 №28 ОСОБА_1 повідомлено про те, що її брат, солдат ОСОБА_2 , 1974 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Райгородка Сватівського району Луганської області (а.с. 20).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті Луганська область, Сватівський район, с. Райгородка (а.с. 21). 
З довідки №47 від 01.03.2024, виданої Козівською селищною радою, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті разом з ним у спадковому будинку проживали та були зареєстровані, зокрема сестра ОСОБА_1 , 1985 року народження (а.с. 51).
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 07.01.2025 у справі №951/798/24, яке набрало законної сили 06.02.2025, заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 56-58).
Записами трудової книжки серії НОМЕР_9 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , дата заповнення 24.04.2018, підтверджується, що у період з 24.04.2018 до 19.07.2018 ОСОБА_2 працював в КП «Благоустрій», у період з 16.05.2019 до 31.05.2019, з 14.06.2019 до 27.06.2019, з 03.07.2019 до 26.07.2019, з 15.08.2019 до 30.08.2019, з 03.09.2019 до 30.09.2019, з 16.10.2019 до 30.10.2019, з 25.11.2019 до 29.11.2019, з 04.12.2019 до 13.12.2019 працював в ТОВ «Козівський райсількомунгосп», з 08.05.2021 до 11.11.2021 в ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», з 08.12.2021 до 09.06.2022 перебував на обліку в Козівській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості (а.с. 28-29).
З інформації, наданої Підгаєцькою державною нотаріальною конторою 16.04.2024 №239/02-14, встановлено, що 03.11.2023 заведено спадкову справу №176/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 . Спадщину за законом прийняла його сестра ОСОБА_1 , 1985 року народження. 05.04.2024 за реєстровим №649 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 1,3519 га кадастровий номер 6123084400:01:001:0802 на ім`я ОСОБА_1 05.04.2024 за реєстровим №650 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки площею 1,5807 га кадастровий номер 6123084400:01:001:0744 на ім`я ОСОБА_1 05.04.2024 за реєстровим №651 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, які зберігаються в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 30, 49, 50).
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , за період з 01.06.2023 до 31.08.2023 ОСОБА_2 здійснено наступні грошові перекази: 11.06.2023 на суму 2000,00 грн, 18.06.2023 на суму 3000,00 грн, 06.08.2023 на суму 20000,00 грн, 12.08.2023 на суму 20000,00 грн, 21.08.2023 на суму 95000,00 грн (а.с. 31). 
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_2 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з 1999 року по 2003 рік ОСОБА_2 працював та отримував дохід, сукупний дохід за вказаний період становить 1384,55 грн, у період з 2018 року по 2021 рік працював та отримував дохід, сукупний дохід за вказаний період становить 170282,43 грн, у 2023 році проходив військову службу та отримував грошове забезпечення, сукупний розмір якого становив 314247,91 грн (а.с. 34-35).
ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги після смерті загиблого ОСОБА_2 . Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її заяви, покликаючись на вимоги пункту 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з огляду на те, що відсутні документи, які б підтверджували перебування ОСОБА_1 на повному утриманні у ОСОБА_2 , або одержання від нього допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів існування (а.с. 15). 
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_10 від 11.04.2019, серії НОМЕР_11 від 06.12.2006, серії НОМЕР_12 від 15.09.2011, серії НОМЕР_13 від 22.09.2014, серії НОМЕР_14 від 20.01.2016, серії НОМЕР_15 від 17.09.2021 (а.с. 68-70). Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_16 , Указом Президента України від 09.05.2025 №300/2025 ОСОБА_1 присвоєно почесне звання «Мати-героїня» (а.с. 226). 
У судовому засіданні 12.05.2026 були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . 
Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , який є чоловіком ОСОБА_1 , повідомив суду, що 12.09.2004 одружився зі ОСОБА_1 та переїхав до неї у с. Кальне. З ними разом проживав брат дружини - ОСОБА_2 , спільно вели господарство, обробляли разом город. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 періодично працювали на різних роботах, заробляли приблизно однаково. Зокрема, ОСОБА_2 працював в ТОВ «Козівський райсількомунгосп», ТОВ «Онур». Зі свого заробітку ОСОБА_2 давав сестрі гроші на продукти, речі для дітей, для дому, його допомога була постійною та суттєвою для багатодітної родини. Перебуваючи на військовій службі, ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 грошові кошти на картку, які використовувались для потреб сім`ї. Після загибелі ОСОБА_2 матеріальний стан сім`ї значно погіршився.
Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , повідомив суду, що з 2007 року проживає по сусідству з сім`єю ОСОБА_1 . Крім неї, її чоловіка та дітей, у будинку проживав брат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Вони разом вели господарство, облаштовували побут, робили ремонт в домі. Пам`ятає, що ОСОБА_6 певний час працював в ТОВ «Онур», його дружина доглядала дітей. ОСОБА_2 працював в КП «Благоустрій». Свідок не може сказати, хто заробляв більше та хто утримував сім`ю, однак йому відомо, що  ОСОБА_2 давав сестрі гроші на оплату комунальних послуг, харчування. Після його загибелі сестра влаштувалась на роботу, оскільки матеріальний стан сім`ї погіршився.
Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , повідомила суду, що є сусідкою ОСОБА_1 , з її братом ОСОБА_2 знайома з дитинства. ОСОБА_2 проживав разом з сестрою та її сім`єю, працював у ТОВ «Онур», там же певний час працював і чоловік ОСОБА_1 . Свідку не відомо, хто мав більший дохід у сім`ї. ОСОБА_2 постійно допомагав сестрі грішми. ОСОБА_1 раніше не працювала, однак після загибелі брата працевлаштувалась.
Вирішуючи вимоги заяви, суд ураховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
За приписами частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.
Частина перша статті 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України, - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинне законодавство не передбачає іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими критеріями керувалася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 та від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.
Предметом розгляду в цій справі є встановлення факту перебування заявниці ОСОБА_1 на утриманні рідного брата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . Метою встановлення цього юридичного факту заявниця зазначила призначення та отримання нею як особою, що перебувала на утриманні загиблого, одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.03.2024 у справі № 161/9609/22).
Отже, для визначення можливості встановлення факту, про який просить заявник, суду необхідно встановити, чи входить вона до кола осіб, що мають право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби (пункт 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), визначав, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
За змістом статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Тобто непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, сестри:
1) які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років, водночас сестрам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
2) незалежно від віку і працездатності, якщо сестра зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює (пункти «а», «д» частини четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975; у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ).
За змістом положень пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, які визначаються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пункт 10 Порядку № 975 передбачає перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога.
Так, особи, які не були членами сім`ї загиблого, але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Поряд з цим, як вже було зазначено вище, для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На цьому також наголосила Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у пункті 75 постанови від 11.02.2026 у справі №308/17634/23 (провадження № 14-40цс25).
Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на дату смерті ОСОБА_2 законодавець передбачив, що повнолітня сестра загиблого військовослужбовця має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, якщо вона була утриманцем загиблого, тобто мала право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Водночас право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до зазначеного Закону повнолітня сестра має у випадку, якщо, в розумінні цього закону, була непрацездатним членом сім`ї загиблого військовослужбовця та перебувала на його утриманні.
Як вбачається з матеріалів заяви, заявником не надано доказів належності її до жодної з категорій непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника згідно з вимогами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та відповідно можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 31.03.2026 у справі №754/15529/24, від 08.04.2026 у справі №274/5542/24, від 26.05.2026 у справі № 748/3246/25.
Крім того, статтею 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги як утриманці загиблого військовослужбовця мають його члени сім`ї за одночасного існування двох умов: 1) належність до непрацездатних членів сім`ї, визначених у статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та 2) перебування на утриманні військовослужбовця.
При цьому суд зауважує, що для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для отримання заявником одноразової грошової допомоги, має значення встановлення обставин перебування такої особи на повному утриманні померлого військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17, від 27.06.2018 у справі № 210/2422/16-ц.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, сьома статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надані ОСОБА_1 та досліджені судом докази в їх сукупності не дають підстав для висновку про те, що заявниця перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є повнолітньою (на момент смерті ОСОБА_2 їй виповнилося 38 років) та працездатною особою. У ході судового розгляду ОСОБА_1 підтвердила, що вона не є особою з інвалідністю.
12.09.2004 ОСОБА_18 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_19 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_17 від 12.09.2004 (а.с. 59).
Записами трудової книжки серії НОМЕР_18 , виданої на ім`я ОСОБА_6 , дата заповнення 03.06.2003, підтверджується, що у період з 02.06.2003 до 19.12.2003 він працював у ТОВ «Козова-цукор», з 10.05.2018 до 27.11.2018 працював у ТОВ «Козова-Шляховик», з 06.12.2018 до 28.07.2019 перебував на обліку в Козівській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості, з 16.08.2019 до 30.08.2019, з 03.09.2019 до 30.09.2019, з 16.10.2019 до 31.10.2019, з 25.11.2019 до 29.11.2019, з 04.12.2019 до 13.12.2019, з 28.01.2020 до 31.01.2020, з 24.02.2020 до 28.02.2020, з 11.03.2020 до 20.03.2020, з 06.05.2020 до 29.05.2020, з 23.06.2020 до 30.06.2020, з 02.07.2020 до 14.12.2020 працював в ТОВ «Козівський райсількомунгосп», з 15.12.2020 до 26.04.2021 перебував на обліку в Козівській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості, з 27.04.2021 до 11.05.2021 працював в ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», з 12.05.2021 до 09.12.2021 працював у представництві «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», з 15.12.2021 до 30.04.2022 перебував на обліку в Козівській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості (а.с.62-65). 
ОСОБА_6 у період з червня 2003 року до грудня 2003 року, у період з травня 2018 року до листопада 2018 року, з серпня 2019 року до грудня 2021 року був офіційно працевлаштований та отримував дохід, сукупний розмір якого становить 315755,19 грн, про що свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) (а.с. 66-67).
Отже, у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , як подружжя, були самостійні джерела доходів. Та обставина, що брат допомагав повнолітній працездатній сестрі, надаючи їй певні кошти, не може свідчити про її перебування на його утриманні, враховуючи також той факт, що сім`я заявника мала змогу утримувати себе самостійно.
Заявник на підтвердження отримання нею допомоги від ОСОБА_2 покликалась на виписку за договором №б/н за період з 01.06.2023 по 31.08.2023, надану 20.01.2026 АТ КБ «Приватбанк».
Як вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.06.2023 по 31.08.2023 від ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснено наступні грошові перекази, а саме: 11.06.2023 на суму 2000,00 грн, 18.06.2023 на суму 3000,00 грн, 06.08.2023 на суму 20000,00 грн, 12.08.2023 на суму 20000,00 грн, 21.08.2023 на суму 95000,00 грн (а.с. 31). 
Суд, оцінюючи виписку за договором №б/н за період з 01.06.2023 по 31.08.2023, надану 20.01.2026 АТ КБ «Приватбанк», не вважає її достатнім та належним доказом на підтвердження факту утримання заявника ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , оскільки даний доказ не містить інформації, що кошти, які переказувалися на банківську картку заявника, були призначені саме для її утримання, а не для будь-інших цілей (зберігання, виконання договорів тощо).
Також суд зазначає, що перерахування грошових коштів ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 саме в період перебування його на військовій службі не свідчить про те, що заявниця перебувала на повному утриманні свого брата або одержана від нього допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Крім того, з показань, допитаних у судовому засіданні 12.05.2026 свідків, судом не встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого брата ОСОБА_2 , та що його допомога була єдиним або основним джерелом засобів існуванняїї сім`ї, так як свідки повідомили, що її чоловік ОСОБА_6 періодично працював та отримував дохід, який використовувався для задоволення потреб сім`ї. Свідок ОСОБА_6 , серед іншого, повідомив суду, що вони з братом дружини заробляли приблизно однаково.
При цьому судом встановлено, що відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_2 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з 1999 року по 2003 рік, ОСОБА_2 працював та отримував дохід, сукупний дохід за вказаний період становить 1384,55 грн, у період з 2018 року по 2021 рік працював та отримував дохід, сукупний дохід за вказаний період становить 170282,43 грн, у 2023 році проходив військову службу та отримував грошове забезпечення, сукупний розмір якого становив 314247,91 грн (а.с. 34-35).
Водночас, як вже зазначалось вище, за аналогічний період, а саме за 2018-2021 роки дохід ОСОБА_6 становив 315755,19 грн, що значно перевищує дохід ОСОБА_2 .
Вказане спростовує доводи заявника, що допомога ОСОБА_2 була для неї та її сім`ї основним джерелом доходів.
Не заслуговують на увагу також покликання представника заявника на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 07.01.2025 у справі №951/798/24, яким встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та її загиблого брата ОСОБА_2 , оскільки встановлені цим рішенням обставини жодним чином не підтверджують факту утримання ОСОБА_2 своєї сестри.
Таким чином, надані заявником докази не є достатніми та переконливими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України на підтвердження того, що ОСОБА_2 надавалася систематична грошова допомога, за рахунок якої ОСОБА_1 несла витрати на утримання дітей, утримання житла, його ремонт, сплату комунальних платежів, купівлю продуктів харчування, речей першої необхідності тощо.
Отже, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога загиблого ОСОБА_2 була постійним і основним джерелом засобів до існування заявника ОСОБА_1 .
З огляду на те, що ОСОБА_1 не надано доказів належності її до жодної з категорій непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника згідно з вимогами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та відповідно можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця, а також ураховуючи відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні загиблого ОСОБА_2 , одержання від нього допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до її існування, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись статтями 4, 13, 81, 263, 265, 273, 293, 294, 315, 318, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_19 .
Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_20 .
Заінтересована особа: Міністерство оборони України, місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітряних Сил, 6, код ЄДРПОУ: 00034022.
Повне судове рішення складено та підписано 29.06.2026.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк