ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року Справа № 915/40/23 
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
за участю:
секретаря судового засідання: Шевченко Т.В.,
представників позивача: Ковалевського В.І. (в режимі ВКЗ), Ігнатенка В.В. (в залі суду у судових дебатах 29.12.2025), Ковальчук Ю.М. (в режимі ВКЗ),
представників відповідача: Стадніченка Д.О. (в залі суду у судових дебатах 29.12.2025), Мостового О.В. (в режимі ВКЗ у судових дебатах 29.12.2025),
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Д.Енерджи",
про: стягнення 12203906,40 грн,-
в с т а н о в и в:

Фермерське господарство «Ковалевського Віталія Івановича» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи» грошові кошти у загальній сумі 12203906,40 грн, з яких: 7966318,86 грн - сума попередньої оплати за Договором поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 (надалі - Договір); 1205855,84 грн - пеня; 408573,94 грн - 3% річних; 2623157,80 грн - інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 у період з 05.10.2017 по 05.02.2019 він сплатив відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 15666100,0 грн. Оскільки умовами Договору обов`язок покупця не прив`язувався до факту поставки товару, то за своєю суттю здійснені позивачем платежі є попередньою оплатою за товар. У період з 12.06.2018 по 12.04.2021 відповідач передав, а позивач прийняв обладнання (складові комплексної лінії екстракції) лише на суму 7699781,14 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму невикористаної попередньої оплати по Договору у розмірі 7966318,86 грн (15666100,0 грн - 7699781,14 грн), а також нараховані 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне повернення суми передплати, та нараховану суму пені за порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки лінії екстракції за спірним Договором.
Ухвалою суду від 10.01.2023 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору; позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 24.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27.02.2023.
У підготовчому засіданні 27.02.2023 судом було оголошено перерву до 20.03.2023.
У письмових поясненнях, що надавались позивачем під час розгляду справи зазначається, що спір між Ф/г «Ковалевського Віталія Івановича» та ТОВ «Д.Енерджи» виник з приводу нездійснення останнім поставки в повному обсязі Комплексної лінії екстракції рослинної олії сім`ян соняшника потужністю не менше 200 тон/добу згідно Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017, комплектність і якість якої повинна відповідати заявленій потужності виробництва та всім технічним стандартам та умовам виробника. Фермерське господарство свої вимоги обґрунтовує тим, що ним на виконання вимог Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 сплачено на користь ТОВ «Д.Енерджи» 15666100,0 грн, разом з тим, останнім не здійснено поставку всіх складових замовленої ним лінії екстракції (в повному обсязі), на загальну суму 7966318,86 грн, не забезпечено комплектність і якість такої лінії заявленій потужності виробництва та всім технічним стандартам та умовам виробника, що призводить до неможливості її використання у цілях, для яких вона придбавалась, що вимагає захисту прав покупця у судовому порядку та стягнення з постачальника попередньої оплати у розмірі оплачених та не поставлених ним складових лінії екстракції у загальному розмірі 7966318,86 грн. Додатково, у зв`язку з несвоєчасним поверненням ТОВ «Д.Енерджи» суми попередньої оплати фермерське господарство вважає за необхідне нарахувати та стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3% річних на суму попередньої оплати. Окрім того, у зв`язку із несвоєчасною передачею ТОВ «Д.Енерджи» частини складових комплексної лінії екстракції рослинної олії сім`ян соняшника потужністю не менше 200 тон/добу та передбаченими п.6.3 Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 умовами щодо притягнення постачальника до відповідальності, позивач вимагає стягнення з останнього пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості лінії екстракції за кожен день такого прострочення, що становить 1205855,84 грн.
В обґрунтування своєї позиції, позивачем висловлені заперечення щодо отримання по спірному Договору обладнання (складових комплексної лінії екстракції) на загальну суму 8357942,0 грн за видатковими накладними №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн та зазначається, що ОСОБА_1 як керівник позивача, не підписував такі видаткові накладні та не отримував товар за ними, а також не підписував Договір №2017/09/27/03 від 27.09.2017 про надання відповідачем послуг відповідального зберігання обладнання (надалі - Договір відповідального зберігання), що підтверджується результатами проведеної у кримінальному провадженні №12021153040000007 судової почеркознавчої експертизи. Позивач вважає, що експертні висновки беззаперечно підтверджують факт підроблення наданих відповідачем документів та спростовують факт поставки товару згідно вказаних видаткових накладних у період з 27.09.2017 по 29.12.2017 на загальну суму 8357942,0 грн, а також ставлять під сумнів поставку матеріальних цінностей за вказаними видатковими накладними, складеними у 2017 році, яка за твердженням відповідача відбулась у 2018 році по наступних актах приймання-передачі: б/н від 04.05.2018 (перелічено обладнання, яке має назву, відмінну від назви у накладних, без ціни, тому сума не визначена) б/н від 15.05.2018 (перелічено обладнання, яке має назву, відмінну від назви у накладних, без ціни, тому сума не визначена) б/н від 17.08.2018 (перелічено обладнання, яке має назву, відмінну від назви у накладних, без ціни, тому сума не визначена) б/н від 21.08.2018 (перелічено обладнання, яке має назву, відмінну від назви у накладних, без ціни, тому сума не визначена).
Позивач погоджується, що на виконання умов Договору відповідач передав, а позивач прийняв обладнання (складові комплексної лінії екстракції) на загальну суму 7699781,14 грн за видатковими накладними №23 від 12.06.2018 на суму 1000000,0 грн, №27 від 29.06.2018 на суму 786600,0 грн, №47 від 27.08.2018 на суму 786600,0 грн, №61 від 18.09.2018 на суму 2026080,0 грн, №87 від 16.10.2018 на суму 167640,0 грн, №134 від 23.11.2018 на суму 167640,0 грн, №28 від 12.04.2021 на суму 2765221,14 грн. При цьому остання поставка товару по видатковій накладній №28 від 12.04.2021 відбулась після звернення позивача до суду та ухвалення Господарським судом Миколаївської області у справі №915/1035/20 рішення від 05.11.2020, залишеним без змін постановою від 07.04.2021 Південно-Західного апеляційного господарського суду. На решту суми, товар не був поставлений, незважаючи на те, що обов`язок з його поставки виник у відповідача з наступного дня після ухвалення постанови апеляційної інстанції - з 08.04.2021; претензія позивача від 06.12.2022 щодо повернення суми передплати залишена відповідачем без задоволення.
Позивач також зазначає, що у Договорі поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 не деталізований перелік обладнання, що становить предмет поставки (предмет договору) та є тією Комплексною лінією екстракції рослинної олії насіння соняшника потужністю не менше 200 тон/добу, що мала бути поставлена відповідачем згідно Договору поставки, у тому вигляді та за наявності усіх складових, що передбачаються для такої лінії. При цьому, станом на момент звернення позивача до суду лінія екстракції не була та не є придатною до експлуатації за її призначенням. Непридатність лінії екстракції до її використання за призначенням зумовлена її некомплектністю (через невиконання відповідачем його обов`язків за договором поставки), що узгоджується з висновком експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної експертизи №34/23 від 03.05.2023, яким встановлено невідповідність комплектності лінії екстракції рослинної олії насіння соняшника умовам Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 та, як наслідок, через її некомплектність, неготовність поставленого обладнання до монтажу, а також Результатами аудиту Цеху екстракції насіння соняшника потужністю 200 тон/добу, проведеного ТОВ «САБ-Автоматизація» 01.11.2021 із визначенням відсутнього обладнання, яке необхідно встановить для безпечної та безперервної роботи цеху. 
Позивачем під час розгляду справи також зазначалось, що перевірити комплектність поставленого відповідачем по договору товару раніше, не було можливості, оскільки як зазначав представник відповідача, перелік переданих по договору складових частин обладнання містився у паспортах на окремі види обладнання, які були знайдені відповідачем вже під час розгляду справи. Позивач очікував, що відповідачем буде надана технологічна документація, де будуть зазначені усі складові лінії екстракції і це надасть можливість встановити перелік обладнання (складових обладнання), яке не було поставлене по договору, однак відповідачем вказана технологічна документація не була надана навіть на вимогу суду.
Встановити, що саме входить до складових заявленої комплексної лінії екстракції рослинної олії насіння соняшника потужністю не менше 200 тон/добу, та що саме фактично поставлено відповідачем на користь позивача за спірним договором (так як існує спір про повноту поставки), на думку позивача, можливо було б встановити виключно після проведення комплексної інженерно-механічної та товарознавчої експертизи.
З метою проведення вказаних експертиз, позивачем були заявлені відповідні клопотання (вх. №5290/23 від 17.03.2023) про призначення технічної експертизи та (вх. №8135/23 від 21.06.2023) про призначення судової комплексної інженерно-механічної та товарознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 17.05.2024 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотань з тих підстав, що у період з 2018 року по даний час певне обладнання комплексної лінії екстракції, яке було передано позивачем відповідачу на виконання умов Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 перебувало та перебуває у повному розпорядженні та під контролем позивача, що останнім не заперечується. Виходячи з характеру питань, що підлягають з`ясуванню під час розгляду цієї справи, з урахуванням заявлених позивачем предмету, підстав і правового обґрунтування позову, суд дійшов висновку, що з`ясування визначених позивачем у клопотанні про призначення комплексної інженерно-механічної та товарознавчої експертизи питань, не входить до предмету доказування у даній справі. Окрім того, враховуючи тривалий час перебування певного технологічного обладнання та складових лінії екстракції у розпорядженні відповідача як зацікавленої особи, суд критично поставився до можливості отримання по запропонованій позивачем судовій експертизі об`єктивного експертного дослідження та висновку, який в подальшому, як доказ, буде відповідати критерію достовірності.
У судових засіданнях представниками позивача неодноразово наголошувалось на тому, що поставлені складові обладнання, яке в сукупності мало складати комплексну лінію екстракції рослинної олії насіння соняшника потужністю не менше 200 тон/добу не містило всіх необхідних складових, в тому числі, що передбачалися паспортами на обладнання та устаткування такої лінії.
На виконання вимог ухвали суду від 12.09.2024 ТОВ «Д.Енерджи» надано Акт прийому-передачі документів (без дати), серед яких зазначено про передачу таких паспортів на складові лінії екстракції: 1. Паспорт на екстрактор ЕХ.200; 2. Паспорт на тостер DC.208; 3. Паспорт на ротаційний клапан DC.200.100.000; 4. Паспорт на ротаційний клапан DC.200.100.000-01.
10.04.2025 від позивача до суду надійшло клопотання (вх.№5092/25) про приєднання до матеріалів справи додаткових пояснень та доказів, а саме: паспорт на екстрактор ЕХ.200; паспорт на тостер DC.208; паспорт на ротаційний клапан DC.200.100.000; паспорт на ротаційний клапан DC.200.100.000-01; рахунок на оплату №КГ-00000138 від 07.03.2025; рахунок на оплату №КГ-00000149 від 12.03.2025; рахунок на оплату № КГ-00000144 від 11.03.2025. 
При цьому позивача зазначає, що вище перелічені паспорти були передані відповідачем лише у 2019 році, тобто після проведення поставки частини необхідних складових лінії екстракції. Зазначене, на думку позивача, додатково підтверджує той факт, що станом на момент передачі складових лінії (2018 рік, 2021 рік) позивач не мав можливості здійснити перевірку їх прийняття у складі, визначеному такими паспортами. Враховуючи те, що вказані паспорти є в наявності кожної сторони та на них міститься посилання, у тому числі, в документах наданих відповідачем, то долучення їх до матеріалів справи є необхідним та не призведене до порушення прав жодної сторони, а дозволить забезпечити повний та всебічний розгляд справи. Окрім того, про готовність провести звірку комплектності поставленого товару неодноразово наголошував директор ТОВ «Д.Енерджи»
Відповідач висловив заперечення проти задоволення зазначених клопотань (вх.№7138/25 від 12.05.2025).
18.07.2025 від позивача до суду надійшли клопотання (вх.№10646/25 та №10647/25) про повернення до стадії підготовчого провадження, визнання поважними причин пропуску строку для подання доказів, поновлення вказаного процесуального строку та приєднання до справи додаткових доказів (доданих до клопотання), а саме доказів, які . 
Відповідач висловив заперечення проти задоволення зазначених клопотань (вх.№11194/25 від 31.07.2025).
У засіданні від 01.08.2025 протокольною ухвалою суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про повернення на стадію підготовчого провадження, оскільки позивачем не було доведено наявність вагомих обставин для повернення на стадію підготовчого провадження, та фактично порушено питання про необхідність повернення до стадії підготовчого провадження для розгляду клопотання про долучення доказів, хоча це питання може бути розглянуте й на стадії судового розгляду.
Щодо клопотання позивача про долучення доказів, суд зазначив, що на стадії підготовчого провадження судом було встановлено сторонам достатній строк для подання доказів, а саме: до початку розгляду справи по суті. При відкритті розгляду справи по суті судом з`ясовувалось питання наявності клопотань, які не могли бути подані на стадії підготовчого провадження. Сторонами такі клопотання не були заявлені. Позивач заявив клопотання про долучення доказів вже на стадії дослідження доказів. Суд, заслухавши представників сторін та вивчивши матеріали справи, ухвалив клопотання про долучення доказів залишити без розгляду відповідно до ч.2 ст.207 ГПК України, оскільки позивачем не доведено поважність причин неможливості їх подання у передбачений ГПК України та встановлений судом строк з причин, що не залежали від позивача.

Відповідач у відзиві та в подальшому доданих до матеріалів справи письмових пояснення заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне: 
- на виконання умов Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 у період з 27.09.2017 по 12.04.2021 за видатковими накладними він передав, а позивач прийняв обладнання (складові комплексної лінії екстракції) на загальну суму 16057723,14 грн. Відповідач зазначає, що усі видаткові накладні підписані та скріплені печатками з обох сторін без жодних зауважень;
- передача обладнання (складових комплексної лінії екстракції) по Договору поставки підтверджується також актами передачі-приймання матеріальних цінностей, а також товарно-транспортними накладними;
- в усіх видаткових накладних відображався лише поточний обсяг господарської операції з постачання комплексної лінії екстракції (як одиниці товару - 1 шт), а не окремі її складові (номенклатура), що фактично передавалися, тоді як конкретні складові комплексної лінії екстракції (номенклатура), що передавалися позивачу, відображалися виключно в актах передачі-приймання матеріальних цінностей складених у 2018 році, жоден із яких позивачем не заперечується та не оспорюється;
- позивач безпідставно заперечує відвантаження обладнання (складових комплексної лінії екстракції) за видатковими накладними датованими 2017 роком, оскільки позивач брав безпосередню участь у складенні вказаних видаткових накладних (підтверджується його печаткою, видачею довіреностей із реквізитами цих накладних) та відображав їхні результати у власній податковій звітності;
- у пункті 1 Додаткової угоди №1 від 30.01.2019 до Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 сторони підтвердили перелік обладнання, що поставляється за таким договором, а також уточнили перелік обладнання, яке вже поставлено та обладнання, яке має бути поставлено. Разом з тим у пункті 6 вказаної додаткової угоди сторони визнали та підтвердили відсутність будь-яких взаємних претензій між сторонами за зобов`язаннями, що виникли до підписання даної додаткової угоди (у тому числі в частині нарахування штрафних санкцій). Таким чином, позивач не має підстав заперечувати отримання обладнання (складових комплексної лінії екстракції), що відбулося до моменту укладення 30.01.2019 додаткової угоди, у іншому разі, відповідна поведінка позивача є суперечливою та недобросовісною. Крім того, умовами Додаткової угоди №1 сторони фактично змінили предмет Договору, а саме умови Додатку №2 та визначили той перелік основного обладнання, яке залишилось поставити на користь позивача.
- враховуючи наявність розбіжностей у позиціях сторін щодо порядку оплати товару за умовами Додаткової угоди №1, між сторонами виник судовий спір, наслідком якого стало ухвалення Господарським судом Миколаївської області у справі №915/1035/20 рішення від 05.11.2020, залишеним без змін постановою від 07.04.2021 Південно-Західного апеляційного господарського суду, якими було зобов`язано відповідача здійснити відвантаження позивачу певного технологічного обладнання та невід`ємних складових лінії екстракції. В якості підстави задоволення позову судами було зазначено про порушення відповідачем зобов`язань з поставки позивачу обладнання, перелік якого було узгоджено у Таблиці №1 до Додаткової угоди №1, а також у Додатку №3 до Договору. При цьому, судом були задоволені вимоги щодо всього переліку обладнання та складових лінії екстракції, які вимагав допоставити позивач. Таким чином, на думку відповідача, рішеннями судів у справі №915/1035/20 було визначено остаточний обов`язок ТОВ «Д.Енерджи» щодо переліку та комплектності обладнання лінії екстракції, яке мало бути поставлене Ф/г «Ковлевського Віталія Івановича» на підставі Договору та Додаткової угоди №1 до нього.
- за видатковою накладною №28 від 12.04.2021 відповідачем було відвантажено вичерпний перелік основного технологічного обладнання передбаченого п.1 Таблиці №1 Додаткової угоди №1 та резолютивною частиною рішення суду у справі №915/1035/20. У зазначеній накладній визначено, що позивачу передано товар (комплексна лінія екстракції) у кількості 0,172205058 шт вартістю 2765221,14 грн. Позивачем вказана видаткова накладна підписана та скріплена печаткою без зауважень. 
- в подальшому, у межах виконавчого провадження №65305851, відкритого 28.04.2021 за заявою позивача, ТОВ «Д.Енерджи» поставило на корись позивача невід`ємні від лінії екстракції: комплект системи автоматизації; комплект запірно-регулюючої арматури; комплект трубопроводів; внутрішньо цехове освітлення; внутрішньо транспортне обладнання; інструкції з експлуатації лінії екстракції; схеми технологічного процесу; паспорти на обладнання, що підтверджується актом прийому-передачі документів б/н від 17.06.2021, актом прийому-передачі матеріальних цінностей №1 від 09.07.2021, актом прийому-передачі документів №07/07 від 09.07.2021, актом прийому-передачі документів №30/06 від 09.07.2021 та Постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.07.2021 винесеною приватним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №65305851. Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на повне виконання ним зобов`язань за Договором в частині поставки комплексної лінії екстракції.
- позов ФГ Ковалевського В.І. не підлягає задоволенню, оскільки останнє не довело наявність підстав для стягнення з ТОВ «Д.Енерджи» заборгованості за договором: суми попередньої оплати, інфляційних втрат, 3% річних та пені. 
- поведінка ФГ Ковалевського В.І. є суперечливою та такою, що переслідує недобросовісну корисливу мету - протиправно збагатися за рахунок ТОВ «Д.Енерджи», оскільки позивач ще з 2017 року був обізнаний про існування 5 спірних видаткових накладних за результатами відповідних господарських операцій та брав безпосередню участь у їх складенні (що підтверджується печаткою фермерського господарства, довіреностями та податковими деклараціями). Натомість, спочатку позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання ТОВ «Д.Енерджи» виконати договір у натурі (поставити товар), а після того, як отримав за рішенням суду увесь товар (усі складові комплексної лінії екстракції), «згадав» про спірні видаткові накладні та звернувся до суду з позовом про стягнення попередньої оплати. 
- позивач мав би право вимагати повернення попередньої оплати тільки у разі, якби він відмовився від договору та/або від товару та/або повернув товар відповідачеві. У противному разі виникає суперечлива нелогічна ситуація: навіщо позивач (як покупець) бажає залишати у власності «недопоставлений» / «некомплектний» товар, а не відмовитись від нього вимагаючи повернення всієї суми сплачених за нього коштів у розмірі 15666100,0 грн. 

20.03.2023 розгляд справи не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.
Ухвалою суду від 20.03.2023 розгляд справи призначено на 05.04.2023.
Ухвалою суду від 05.04.2023 задоволено клопотання відповідача від 22.02.2023 про витребування доказів, з урахуванням доповнень від 27.03.2023 та зобов`язано Головне управління ДПС у Кіровоградській області надати суду в строк до 04.05.2023 наступну інформацію та належним чином засвідчені копії документів на її підтвердження:
1) Чи включалися Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (і.к.23227389; ІПН 232273811085) до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за податковими накладними №135 від 27.09.2017 на суму поставленого товару (0,15 шт) у розмірі 2412900,0 грн; №146 від 26.10.2017 на суму поставленого товару (0,106 шт) у розмірі 1702572,0 грн; №174 від 23.11.2017 на суму поставленого товару (0,065 шт) у розмірі 1042470,0 грн; №188 від 26.12.2017 на суму поставленого товару (0,124703829 шт) у розмірі 2000000,0 грн; №192 від 29.12.2017 на суму поставленого товару (0,074822297 шт) у розмірі 1200000,0 грн, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних Товариством з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи» (і.к.40396825; ІПН 403968214023);
2) Чи відображався (декларувався) Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (і.к.23227389; ІПН 232273811085) у податкових деклараціях з податку на додану вартість за вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, податковий кредит, сформований за вказаними податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних Товариством з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи» (і.к.40396825; ІПН 403968214023);
3) Чи подавалися Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (і.к.23227389; ІПН 232273811085) уточнюючі декларації (уточнюючі розрахунки до декларацій з ПДВ) щодо безпідставного нарахування податкового кредиту на підставі вказаних податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних Товариством з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи» (і.к.40396825; ІПН 403968214023);
4) Копії податкових декларацій з податку на додану вартість та уточнюючих декларацій (уточнюючих розрахунків до декларацій з ПДВ) (за їхньої наявності), поданих Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (і.к.23227389; ІПН 232273811085) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, із розшифровкою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за вказані звітні періоди (вересень - грудень 2017 року).
Також судом було зобов`язано Відділення поліції №2 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надати суду в строк до 04.05.2023 для огляду в судовому засіданні оригінали видаткових накладних №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017, №23 від 12.06.2018, №27 від 29.06.2018, №47 від 27.08.2018, №61 від 18.09.2018, №87 від 16.10.2018, №134 від 23.11.2018 та акту звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи» та Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича за період з 01.09.2017 по 06.10.2017, які 15.04.2021 були вилучені у Товариства з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи» старшим слідчим СВ відділення поліції №2 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області Ященком О., на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.04.2021 у справі №489/1501/21 (провадження №1-кс/489/878/21), у межах розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021153040000007 від 05.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 15.04.2021 та додатком до нього «Опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду».
У зв`язку з витребуванням доказів, підготовче засідання було відкладено на 04.05.2023.
02.05.2023 від Відділення поліції №2 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області надійшли витребуванні ухвалою від 05.04.2023 документи.
04.05.2023 від Головного управління ДПС у Кіровоградській області до суду надійшла витребувана ухвалою від 05.04.2023 письмова інформація та витребувані копії документів.
У зв`язку з поданням сторонами до суду значної кількості додаткових письмових пояснень, клопотань та заперечень проти них у підготовчому засіданні 04.05.2023, 02.06.2023, 21.06.2023, 27.07.2023, 18.08.2023, 29.08.2023, 11.10.2023, 02.11.2023 та 24.11.2023 за участі представників сторін судом розглядались такі заяви та оголошувались перерви відповідно до 02.06.2023, 21.06.2023, 27.07.2023, 18.08.2023, 29.08.2023, 11.10.2023, 02.11.2023, 24.11.2023 та 14.12.2023.
14.12.2023 розгляд справи не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.
Ухвалою суду від 14.12.2023 розгляд справи було призначено на 24.01.2024.
У підготовчому засіданні 24.01.2024 судом було оголошено перерву до 14.02.2024.
14.02.2024 розгляд справи не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.
Ухвалою суду від 14.02.2024 розгляд справи було призначено на 05.03.2024.
У підготовчому засіданні 05.03.2024, 01.04.2024 та 18.04.2024 судом оголошувались перерви відповідно до 01.04.2024, 18.04.2024 та 16.05.2024.
Ухвалою суду від 17.05.2024 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотань від 09.03.2023 (вх.№5290/23 від 17.03.2023) про призначення технічної експертизи та від 21.06.2023 (вх.№8135/23 від 21.06.2023) про призначення судової комплексної інженерно-механічної та товарознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 11.06.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2024.
09.07.2024 судом відкладено розгляд справи на 31.07.2024 за відповідним клопотанням позивача та у зв`язку з неявкою представників сторін.
У судовому засіданні 31.07.2024 судом було оголошено перерву до 12.09.2024.
Ухвалою суду від 12.09.2024 частково задоволено клопотання позивача б/н від 30.07.2024 про витребування доказів. Витребувано у відповідача, у належним чином завірених копіях, технічну та технологічну документацію, в т.ч. проектну (конструкторську) документацію на лінію екстракції рослинної олії насіння соняшника потужністю не менше 200 тон/добу, посилання на яку міститься у п.2.2 Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017.
У судовому засіданні 12.09.2024 судом було оголошено перерву до 07.10.2024.
Під час судового розгляду справи сторонами систематично подавались суду письмові пояснення та заперечення, тому у судових засіданнях 07.10.2024, 31.10.2024, 20.11.2024, 03.12.2024, 24.12.2024, 30.01.2025, 13.02.2025 та 04.03.2025 судом оголошувались перерви, відповідно, до 31.10.2024, 20.11.2024, 03.12.2024, 24.12.2024, 30.01.2025, 13.02.2025, 04.03.2025 та 10.04.2025, з метою надання сторонам можливості сформувати та довести до відома суду свої правові позиції щодо спірних питань.
У судовому засіданні 10.04.2025 судом розпочато дослідження доказів. 
У судових засіданнях 10.04.2025 та 13.05.2025 судом продовжувалось дослідження доказів та оголошувались перерви відповідно до 13.05.2025 та 03.06.2025.
03.06.2025 розгляд справи не відбувся, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення судового засідання, у Миколаївській області та місті Миколаєві тривала повітряна тривога.
Ухвалою суду від 03.06.2025 розгляд справи призначено на 18.07.2025.
18.07.2025 судом відкладено розгляд справи на 01.08.2025.
У судових засіданнях 01.08.2025, 05.08.2025, 14.08.2025, 21.08.2025, 01.10.2025, 28.10.2025, 26.11.2025 та 18.12.2025 судом продовжувалось дослідження доказів та оголошувались перерви відповідно до 05.08.2025, 14.08.2025, 21.08.2025, 01.10.2025, 28.10.2025, 26.11.2025, 18.12.2025 та 29.12.2025.
В ході розгляду справи та в судовому засіданні 29.12.2025 представники сторін підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.
У судовому засіданні 29.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні 08.01.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Щодо тривалості судового провадження, суд, з урахуванням критеріїв розумності, які вироблені Європейським судом з прав людини вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У частині 1 статті 6 Конвенції закріплено елементи права на судовий захист, серед яких є розумний строк розгляду справи, який вважається окремим елементом доступності правосуддя. 
Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), правовою основою функціонування та діяльності якого є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, опрацював критерії, які дозволяють зробити висновки про розумність розгляду конкретної справи. Зокрема, у п.47 рішення у справі «Бараона проти Португалії» 1987 року Суд відзначив: «Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів». Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; міжнародними факторами; приєднанням справи до інших, а також вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами». 
Слід вказати на значну складність даної справи, як з точки зору кількості наданих сторонами доказів, їх пов`язаності та суперечливості, так і у зв`язку з віддаленістю у часі подій та фактів, що розглядаються та надання ним правової оцінки за умови зміни та уточнення позивачем правових підстав позову. 
Ще одними критеріями «розумності» строку розгляду справи є значущість питання для заявника та належна поведінка заявника.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
У зв`язку з цим слід зазначити, що подання позивачем у даній справі значної кількості додаткових заяв, клопотань та доказів з метою підтвердження своєї позиції, які потребували певного часу для їх розгляду та необхідності наданні протилежній стороні часу для висловлення своєї позиції щодо викладених у них тверджень, хоч і передбачене національним законодавством, однак значно вплинули на строк розгляду даної справи. 
Таким чином, тривалість розгляду даної справи пов`язана з намаганням суду забезпечити процесуальні права сторін у справі з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Краска проти Швейцарії» (13942/88), відповідно до якої ефективність справедливого розгляду справи досягається тоді, коли сторони процесу мають право представляти перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом, а суд має обов`язок провести ретельний розгляд клопотань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Також ЄСПЛ зазначає, що тривалість строку розгляду справи може бути пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, може бути викликано певними надзвичайними ситуаціями. З початку військової агресії російської федерації проти України активні бойові дії ведуться на території Миколаївської області та міста Миколаєва. Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги і планові, аварійні та екстрені відключення електроенергії по місту Миколаєву, Господарський суд Миколаївської області, працюючи з обмеженнями у здійсненні правосуддя, не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи №915/40/23, в межах строку передбаченого Господарським процесуальним кодексом України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
08.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Д.Енерджи», як постачальником, та Фермерським господарством «Ковалевського Віталія Івановича», як покупцем, було укладено Договір поставки №2017/09/01/02, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити комплексну лінію екстракції рослинної олії сім`ян соняшника потужністю не менше 200 тон/добу (далі - лінія екстракції). 
Згідно п.п.1.1, 1.2 Договору, характеристики сировини і готової продукції; перелік основного обладнання; комплектність поставки лінії екстракції; перелік робіт, які не входять в комплектність поставки; графік виготовлення лінії екстракції та графік виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт; технічні умови на підключення лінії екстракції та інші відомості зазначаються в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 2.1 Договору, загальна вартість даного договору становить 16981800,0 грн, у тому числі ПДВ 20% у розмірі - 3396360,0 грн, що еквівалентно 660000,0 доларів США по максимальному курсу продажу долара на міжбанківському валютному ринку станом на дату підписання цього договору згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, з яких 15438000,0 грн, що еквівалентно 600000,0 доларів США - вартість виготовленої лінії екстракції. 1543800,0 грн, що еквівалентно 60000,0 доларів США - вартість виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт, виїзд фахівців постачальника на місце встановлення лінії екстракції з метою її монтажу, запуску та навчання персоналу покупця.
Згідно п.2.2 Договору, загальна вартість лінії екстракції включає в себе: ціну виготовленої лінії екстракції, вартість її доставки на місце встановлення та монтажу, вартість виконання монтажних та пусконалагоджувальних робіт, розробку технічної та технологічної документації, виїзд фахівців постачальника на місце встановлення лінії екстракції з метою її монтажу, запуску та навчання персоналу покупця.
Відповідно до п.3.2 Договору, оплата вартості лінії екстракції проводиться покупцем поетапно в наступному порядку: 
1-етап - 30% від загальної вартості лінії екстракції, орієнтовно 4631400,0 грн в тому числі ПДВ 926280, грн, що еквівалентно 180000,0 доларів США по курсу продажу на міжбанківському валютному ринку згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, на дату оплати цього етапу - протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору;
2-етап - 25% від загальної вартості лінії екстракції, орієнтовно 3859500,0 грн в тому числі ПДВ 771900,0 грн, що еквівалентно 150000,0 доларів США по курсу продажу на міжбанківському валютному ринку згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, протягом 60 календарних днів з моменту підписання цього договору;
3-етап - 20% від загальної вартості лінії екстракції, орієнтовно 3087600,0 грн в тому числі ПДВ 617520,0 грн, що еквівалентно 120000,0 доларів США по курсу продажу на міжбанківському валютному ринку згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, протягом 90 календарних днів з моменту підписання цього договору;
4-етап - 20% від загальної вартості лінії екстракції, орієнтовно 3087600,0 грн в тому числі ПДВ 617520,0 грн, що еквівалентно 120000,0 доларів США по курсу продажу на міжбанківському валютному ринку згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, протягом 120 календарних днів з моменту підписання цього договору;
5-етап - 5% від загальної вартості лінії екстракції, орієнтовно 771900,0 грн в тому числі ПДВ 154380,0 грн, що еквівалентно 30000,0 доларів США по курсу продажу на міжбанківському валютному ринку згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, після отримання повідомлення про готовність до проведення монтажу та пусконалагоджувальних робіт;
6-етап - 10% від загальної вартості лінії екстракції, орієнтовно 1543800,0 грн в тому числі ПДВ 308760,0 грн, що еквівалентно 60000,0 доларів США по курсу продажу на міжбанківському валютному ринку згідно сайту http://minfin.com.ua станом на 10:00 годину, протягом 3 банківських днів з дати закінчення пусконалагоджувальних робіт та підписання акту введення лінії екстракції в експлуатацію.
Згідно п.4.1 Договору, постачальник передає лінію екстракції на складі покупця (територія встановлення лінії екстракції) протягом 120 календарних днів з моменту підписання цього договору та виконання покупцем етапів оплати, згідно умов цього договору.
Відповідно до п.4.1.1 Договору, постачальник зобов`язаний здійснити монтаж лінії екстракції за адресою вказаною в п.4.1 цього договору, та провести пусконалагоджувальні роботи цієї лінії протягом 60 календарних днів з моменту готовності підписання цього договору та виконання покупцем етапів оплати, згідно умов цього договору.
Згідно п.4.2 Договору, при передачі лінії екстракції постачальник виписує та передає покупцю всі необхідні документи, а саме: видаткову накладну на лінії екстракції; товарно-транспортну накладну; рахунок в оригіналі; паспорт на лінію екстракції; сертифікат права власності на лінії екстракції; гарантійний сертифікат; керівництво з експлуатації; акт монтажу та пусконалагоджувальних робіт.
Відповідно до п.4.3 Договору, постачальник зобов`язується реєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15-ти календарних днів з моменту першої події або оплати або передачі товару, в залежності від того, яка з цих подій виникла раніше.
Згідно п.4.4 Договору, у випадку прострочки покупцем платежів по строках, встановлених у п.3.2. цього договору, строк поставки устаткування, зазначений у п.4.1 цього договору збільшується на сумарний строк прострочення по всіх платежах.
Відповідно до п.4.5 Договору, комплектність і якість лінії екстракції, що поставляється, повинна відповідати заявленій потужності виробництва та всім технічним стандартам та умовам виробника, погоджених у додатках до цього договору.
Згідно п.4.6 Договору, право власності на лінію екстракції переходить від постачальника до покупця з моменту отримання останнім всіх документів згідно п. 4.2. цього договору.
Відповідно до п.9.7 Договору, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання й до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому.
Додатком №1 до Договору є «Характеристика сировини і готової продукції».
Додатком №2 до Договору сторони погодили і підтвердили «Перелік основного технологічного обладнання» лінії екстракції рослинної олії, що входить у вартість. 
Додатком №3 до Договору «Комплектність поставки» сторони погодили і підтвердили, що:
1) поставка лінії екстракції включає: комплект системи автоматизації; комплект запірно-регулюючої арматури; комплект трубопроводів; внутрішньоцехове освітлення; внутрішньоцехове транспортне обладнання; інструкцію з експлуатації лінії екстракції; схеми технологічного процесу; паспорт на обладнання, що поставляється;
2) вартість монтажних та пуско-налагоджувальних робіт включає в себе: монтаж обладнання, трубопроводів, приладів КВП; фарбування обладнання; витрати на відрядження; супровід роботи цеху протягом 2 тижнів після закінчення пуско-налагоджувальних робіт; роботу кранової техніки.
Додатком №4 до Договору сторони визначили «Перелік робіт та найменувань, які не входять до комплекту поставки».
Додатком №5 до Договору оформлено «Графік виробництва та виконання робіт».
Додатком №6 до Договору виступили «Технічні умови на підключення».
30.01.2019 між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду №1, пунктом 1 якої сторони в Таблиці №1 погодили та підтвердили перелік обладнання, що поставляється по Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017, а також уточнили перелік обладнання, яке вже поставлено та обладнання, яке має бути поставлено.
Умовами Додаткової угоди №1 сторони обумовили наступне:
- покупець здійснює в строк до 05.02.2019 оплату за обладнання по договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 в сумі 1000000,0 грн в рахунок оплати за обладнання, згідно п.3.2 Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 (пункт 2.1);
- постачальник в строк до 10.03.2019 направляє на електрону адресу покупця (fgkovalevsky@gmail.com) повідомлення про готовність обладнання, що підлягає поставці та зазначене в Таблиці №1 даної додаткової угоди №1, до відвантаження, у відповідності до вказаних строків поставки, за умови отримання платежу по п.2.1 даної додаткової угоди (пункт 2.2);
- відвантаження здійснюється на умовах ЕХW, місце поставки - склад постачальника, за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Богоявленський, 43-А, у відповідності з міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (редакція 2010 року) у день, зазначений покупцем у повідомленні про дату подання транспортного засобу під завантаження Обладнання, направленому на адресу постачальника та надання оригіналу довіреності на отримання ТМЦ, оформленої належним чином (пункт 2.3);
- покупець в строк до 12.03.2019 виконує остаточну оплату 5 етапу (доплату за обладнання) у відповідності з п.п.2.1.1 та 3.2 Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 (пункт 3);
- сторони визнають та підтверджують, що після належного виконання ними умов пунктів 2, 3 даної додаткової угоди, постачальник приступає до монтажних робіт (пункт 4);
- приймаючи до уваги, що згідно з Додатком №4 від 08.09.2017 до Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 до вартості поставки обладнання не входять деякі складові та роботи, сторони погодили наступне: етап 6 пункту 3.2 Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 виключити (пункт 5.1); Додаток №5 від 08.09.2017 до Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 виключити (пункт 5.2); встановити, що вартість монтажних та додаткових робіт орієнтовно складає 3050000 грн та остаточно узгоджується сторонами окремою додатковою угодою (пункт 5.3); встановити строк початку монтажу Обладнання не пізніше 15.03.2019 за умови виконання п.п.2.1, 2.2 даної додаткової угоди №1 (пункт 5.4);
- сторони визнають та підтверджують відсутність будь-яких претензій (в тому числі нарахування штрафних санкцій) одна до одної по зобов`язанням, що виникли до підписання даної додаткової угоди (пункт 6); 
- дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017, набуває чинності з дати її підписання та діє до закінчення строку дії договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 (пункт 7).
У період з 05.10.2017 по 05.02.2019 позивач сплатив відповідачу за Договором грошові кошти у загальному розмірі 15666100,0 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №468 від 05.10.2017 на суму 2412900,0 грн, №552 від 28.12.2017 на суму 300000,0 грн, №570 від 19.01.2018 на суму 500000,0 грн, №571 від 19.01.2018 на суму 700000,0 грн, №572 від 19.01.2018 на суму 700000,0 грн, №538 від 06.03.2018 на суму 500000,0 грн, №539 від 06.03.2018 на суму 500000,0 грн, №540 від 06.03.2018 на суму 500000,0 грн, №567 від 22.03.2018 на суму 500000,0 грн, №568 від 23.03.2018 на суму 500000,0 грн, №569 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №570 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №571 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №572 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №573 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №574 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №575 від 23.03.2018 на суму 200000,0 грн, №576 від 23.03.2018 на суму 100000,0 грн, №591 від 03.04.2018 на суму 1000000,0 грн, №618 від 04.05.2018 на суму 500000,0 грн, №619 від 04.05.2018 на суму 500000,0 грн, №625 від 04.05.2018 на суму 500000,0 грн, №626 від 04.05.2018 на суму 500000,0 грн, №648 від 23.05.2018 на суму 1000000,0 грн, №516 від 05.06.2018 на суму 2053200,0 грн, №59 від 05.02.2019 на суму 300000,0 грн, №60 від 05.02.2019 на суму 300000,0 грн, №61 від 05.02.2019 на суму 400000,0 грн, та визнається обома сторонами.
Відповідач зазначає, що на виконання умов Договору він передав, а позивач прийняв обладнання (складові комплексної лінії екстракції) на загальну суму 16057723,14 грн за такими видатковими накладними №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн, №23 від 12.06.2018 на суму 1000000,0 грн, №27 від 29.06.2018 на суму 786600,0 грн, №47 від 27.08.2018 на суму 786600,0 грн, №61 від 18.09.2018 на суму 2026080,0 грн, №87 від 16.10.2018 на суму 167640,0 грн, №134 від 23.11.2018 на суму 167640,0 грн, №28 від 12.04.2021 на суму 2765221,14 грн (т.1 а.с.160-171).
При цьому, відповідач наголошує на тому, що товаром у Договорі та у видаткових накладних є комплексна лінія екстракції рослинної олії насіння соняшника як ціла частина (1 шт.). Оскільки основне технологічне обладнання як складова комплексної лінії екстракції передавалась частинами, то в кожній окремо взятій видатковій накладній передане основне технологічне обладнання визначалось, як окрема частина поставки від 1 штуки (пропорційно до загальної вартості комплексної лінії екстракції як цілої частини) із значенням його поточної вартості (на момент передачі). Тому в усіх видаткових накладних відображався лише поточний обсяг господарської операції з постачання комплексної лінії екстракції (як одиниці товару), а не окремі її складові (номенклатура), що фактично передавалися, тоді як конкретні складові комплексної лінії екстракції (номенклатура), що передавалися позивачу, відображалися виключно в актах передачі-приймання матеріальних цінностей, жоден із яких позивачем не заперечується та не оспорюється.
В підтвердження факту передачі обладнання (складових комплексної лінії екстракції) по Договору, відповідачем надані суду також акти передачі-приймання матеріальних цінностей: б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018, №6 від 12.06.2018, №1 від 02.07.2018, №3 від 27.08.2018, №5 від 18.09.2018, №4 від 16.10.2018, №2 від 23.11.2018, №1 від 12.04.2021 та №1 від 09.07.2021, а також товарно-транспортними накладними №97 від 04.05.2018, №99 від 15.05.2018, №109 від 02.07.2018, №130 від 17.08.2018, №134 від 21.08.2018, №136 від 27.08.2018, №145 від 18.09.2018, №166 від 16.10.2018, №237 від 23.11.2018, №244 від 30.11.2018, №Р28 від 12.04.2021, №9 від 09.07.2021.
Позивач заперечує отримання по Договору обладнання (складових комплексної лінії екстракції) за видатковими накладними №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн на загальну суму 8357942,0 грн.
Так, позивач стверджує, що ОСОБА_1 , як керівник позивача, не підписував такі видаткові накладні та не отримував товар за ними. 
Позивач зазначає, що за результатами проведеної у кримінальному провадженні №12021153040000007 судової почеркознавчої експертизи, судовий експерт Миколаївського НДЕКЦ МВС України у висновку №СЕ/19/115-21/8979-ПЧ вказав, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах від «Поклажодавця» у нижніх правих кутах сторінок та у графі «Керівник: Голова ФГ Ковалевського В.І.» у середній частині останньої сторінки договору №2017/09/27/03 від 27.09.2017 про надання послуг відповідального зберігання, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
До того ж позивач стверджує, що Ковалевський Віталій Іванович, як керівник позивача, не підписував договір №2017/09/27/03 від 27.09.2017 про надання відповідачем послуг відповідального зберігання обладнання.
Позивач вважає, що такі обставини беззаперечно підтверджують факт підроблення наданих відповідачем документів та спростовують факт поставки товару згідно вказаних видаткових накладних у період з 27.09.2017 по 29.12.2017 на загальну суму 8357942,0 грн.
Таким чином, позивач категорично заперечує поставку у 2017 році товару за наданими відповідачем видатковими накладними та зазначає, що факт нездійснення поставки складових комплексної лінії екстракції підтверджено і самим відповідачем у ході розгляду справи по суті, оскільки за його доводами поставка всього обладнання за видатковими накладними, складеними у 2017 році, відбулась у 2018 році. На користь вказаних обставин свідчить також те, що за спірними накладними товар не міг передаватись на відповідальне зберігання згідно договору №2017/09/27/03 від 27.09.2017 про надання послуг відповідального зберігання, оскільки такий договір не підписувався Ковалевським В.І, а також в силу вимог самого Договору №2017/09/27/03 від 27.09.2017, пункти 3.1 та 3.2 якого передбачають, що передача товару на відповідальне зберігання та зняття товару зі зберігання здійснюється за Актом приймання передачі товару. Разом з тим, відповідачем в ході розгляду справи не надано ні акт приймання-передачі товару з повною розшифровкою обладнання відповідно до кожної накладної, за яким Ф/г «Ковалевського Віталія Івановича» здійснювалась передача будь-якого товару на відповідальне зберігання ТОВ «Д.Енерджи», ні акту приймання-передачі товару, за яким здійснювалось зняття товару зі зберігання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі видаткових накладних №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн (т.1 а.с.160-164) відповідачем були сформовані та зареєстровані наступні податкові накладні: №135 від 27.09.2017 (на суму поставленого товару 0,15 шт. у розмірі 2412000,0 грн), №146 від 26.10.2017 (на суму поставленого товару 0,106 шт. у розмірі 1702572,0 грн), №174 від 23.11.2017 (на суму поставленого товару 0,065 шт. у розмірі 1042470,0 грн), №188 від 26.12.2017 (на суму поставленого товару 0,124703829 шт. у розмірі 2000000,0 грн), №192 від 29.12.2017 (на суму поставленого товару 0,074822297 шт. у розмірі 1200000,0 грн) (т.1 а.с.219-228).
Податкові накладні №135 від 27.09.2017, №146 від 26.10.2017, №174 від 23.11.2017, №188 від 26.12.2017, №192 від 29.12.2017 були використані позивачем для формування податкового кредиту та відображені у податковій звітності з ПДВ Фермерським господарством «Ковалевського Віталія Івановича», що підтверджується наданими на вимогу суду інформацією та документами Головного управління ДПС України у Кіровоградській області (лист №2266/5/11-28-04-02-08 від 03.05.2023) (т.2 а.с.182-226).
Як зазначено у листі ДПС №2266/5/11-28-04-02-08 від 03.05.2023, згідно Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» Фермерським господарством «Ковалевського Віталія Івановича» до звітної декларації за вересень 2017 року по контрагенту ТОВ «Д.Енерджи» включено податкові накладні на загальну суму 2412910,0 грн, у т.ч. податкова накладна №135 від 27.09.2017 на суму 2412910,0 грн (у т.ч. ПДВ - 402150,0 грн). Згідно поданого Фермерським господарством «Ковалевського Віталія Івановича» уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно вичавлених помилок від 28.09.2020 №9245457832 за звітний період - вересень 2017 року, підприємством зменшено віднесену раніше суму ПДВ до податкового кредиту на суму 402150,0 грн по контрагенту ТОВ «Д.Енерджи».
Щодо решти податкових накладних (№146 від 26.10.2017, №174 від 23.11.2017, №188 від 26.12.2017, №192 від 29.12.2017), уточнюючих розрахунків з боку Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» до ДПС не подавалось.
Позивач вважає надані відповідачем податкові накладні з датою складання у 2017 рік такими, що зареєстровані ним без належних правових підстав та поза межами виникнення реальних господарських операцій, оскільки вимогами Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається за першою подією, або отримання оплати за товар (попередня оплата), або у разі фактичного відвантаження (поставки) на користь покупця. Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому, під поняттям первинного документу розуміється документ, який містить відомості про господарську операцію. Реєстрація податкових накладних здійснюється постачальником товару виключно за фактом реальної поставки/відвантаження товару на користь покупця на підставі належним чином оформлених документів первинного бухгалтерського обліку. Натомість, відповідачем (постачальником) здійснювалась реєстрація таких податкових накладних за фактом ніби-то передачі товару на відповідальне зберігання, що не відповідає вимогам податкового законодавства та не є свідченням здійснення поставки такого товару на користь позивача. Позивач зазначає, що у наданих відповідачем податкових накладних у графі номенклатура товарів/послуг продавця зазначено: «комплексна лінія екстракції рослинної олії сім`ян соняшника», але, в порушення вимог до складення податкових накладних, ним не складено додатку до кожної податкової накладної із зазначенням відокремленої вартості та переліку (номенклатури) частково поставлених товарів, у зв`язку з чим не можна ідентифікувати, яке ж саме обладнання з якою номенклатурою та якої вартості було поставлене ТОВ «Д.Енерджи» на користь Ф/г «Ковалевського В.І». Проте, зміст наданих відповідачем Актів приймання-передачі матеріальних цінностей жодним чином не дає можливості «прив`язати» їх до раніше виписаних видаткових накладних, не дає можливості визначити і вартості поставленого товару, що, в свою чергу, не доводить факту фактичної передачі обладнання у кількості та згідно вартості, яка зазначалась у видаткових накладних. Більше того, якби така поставка здійснювалася відповідачем у 2018, 2021 роках, як він стверджує, то і податкові накладні складались та подавались на реєстрації саме в цих періодах (тобто за першою подією - фактом відвантаження товару).
Зміст наданих відповідачем актів передачі-приймання матеріальних цінностей б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018, на думку позивача, не дає можливості визначити, яка була вартість поставленого у відповідності до таких актів товару, не містить посилання на видаткові накладні, за якими здійснювалась поставка, що виключає можливість прив`язки складених у 2018 році актів передачі-приймання матеріальних цінностей до виписаних у 2017 році видаткових накладних. В подальшому вартість фактично оплаченого та фактично поставленого товару встановлено рішеннями судів, що додатково вказує на нездійснення відповідачем поставки товару у повному обсязі та право позивача вимагати повернення попередньої оплати на суму оплаченого та непоставленого товару. За твердженням позивача, на виконання умов Договору відповідач передав, а позивач прийняв обладнання (складові комплексної лінії екстракції) лише на загальну суму 7699781,14 грн за видатковими накладними №23 від 12.06.2018 на суму 1000000,0 грн, №27 від 29.06.2018 на суму 786600,0 грн, №47 від 27.08.2018 на суму 786600,0 грн, №61 від 18.09.2018 на суму 2026080,0 грн, №87 від 16.10.2018 на суму 167640,0 грн, №134 від 23.11.2018 на суму 167640,0 грн, №28 від 12.04.2021 на суму 2765221,14 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму невикористаної попередньої оплати по Договору у розмірі 7966318,86 грн (15666100,0 грн - 7699781,14 грн), а також нараховані на таку суму 1205855,84 грн пені, 408573,94 грн - 3% річних та 2623157,80 грн інфляційних втрат. 

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до ч.1 ст.193 ГК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.662, ст.663, ч.1 ст.664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч.1 ст.664 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено судом, відповідач визнає наявність між сторонами договірних відносин, водночас, заперечує поставку товару за частиною видаткових накладних, а також заперечує факт укладення Договору відповідального зберігання від 01.01.2022 №665/С/2022 та відзначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо реального переміщення товару та здійснення поставки на усю суму передплати.
Тобто, одним зі спірних питань у цій справі є питання щодо реальності здійсненої господарської операції з поставки товару по Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 згідно наявних у матеріалах справи видаткових накладних: №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн, №23 від 12.06.2018 на суму 1000000,0 грн, №27 від 29.06.2018 на суму 786600,0 грн, №47 від 27.08.2018 на суму 786600,0 грн, №61 від 18.09.2018 на суму 2026080,0 грн, №87 від 16.10.2018 на суму 167640,0 грн, №134 від 23.11.2018 на суму 167640,0 грн, №28 від 12.04.2021 на суму 2765221,14 грн (т.1 а.с.160-171) та актів передачі-приймання матеріальних цінностей: б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, №6 від 12.06.2018, №1 від 02.07.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018, №3 від 27.08.2018, №5 від 18.09.2018, №4 від 16.10.2018, №2 від 23.11.2018 (т.1 а.с.172-181).
За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з пунктами 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
Судом встановлено, що оригінали видаткових накладних №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн (т.2 а.с.164-168), які досліджувались судом на стадії судового розгляду справи, містять підпис, який оспорюється позивачем, та відбиток печатки Ф/г «Ковалевського Віталія Івановича».
Доводи позивача у справі полягають, зокрема, в тому, що вказані видаткові накладні не підтверджують факту отримання позивачем товару, через те, що не підписані з боку позивача його керівником, в підтвердження чого суду надано висновок №СЕ/19/115-21/8979-ПЧ, проведеної у кримінальному провадженні №12021153040000007 судової почеркознавчої експертизи, в якому судовий експерт Миколаївського НДЕКЦ МВС України зазначає, що підписи від імені Ковалевського В.І. в графах від «Поклажодавця» у нижніх правих кутах сторінок та у графі «Керівник: Голова ФГ Ковалевського В.І.» у середній частині останньої сторінки договору №2017/09/27/03 від 27.09.2017 про надання послуг відповідального зберігання, виконані не Ковалевським Віталієм Івановичем, а іншою особою.
Відповідач заперечує допустимість поданого позивачем висновку почеркознавчої експертизи (висновок експерта №СЕ/19/115-21/8979-ПЧ), як доказу, з огляду на порушення процесуального порядку його отримання з матеріалів кримінального провадження та подання в матеріали цієї справи.
З цього приводу судом зазначається, що відповідно до ч.1 ст.222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20 (п.6.27), постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №904/3242/18 (п.23), від 07.06.2022 у справі №922/605/15 (п.40.4), від 05.07.2022 у справі №904/3866/21 тощо). 
Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ (п.24 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №904/3242/18). Стаття 222 КПК України встановлює недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування без отримання дозволу (Аналогічну позицію Верховний Суд виклав у постановах від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 20.10.2021 у справі №910/10222/19, від 30.09.2021 у справі №927/741/19, від 06.07.2022 у справі № 914/1979/18).
За вказаних обставин, наданий позивачем в якості доказу висновок №СЕ/19/115-21/8979-ПЧ, проведеної у кримінальному провадженні №12021153040000007 судової почеркознавчої експертизи, не враховується судом при прийнятті рішення.
В той же час, з приводу заперечення позивача факту підписання керівником фермерського господарства спірних видаткових накладних, суд вважає за необхідне зазначити, що видаткові накладні №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017 крім підписів представників сторін містять відбитки печаток як позивача, так і відповідача.
Факт проставляння печаток на спірних видаткових накладних сторонами не заперечений, тому суд не вбачає підстав для надання оцінки Висновку експерта №СЕ-19/115-21/5555-ДД від 13.05.2021 щодо технічної експертизи печатки, доданому відповідачем до матеріалів справи. 
Статтею 58-1 ГК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Підприємство не зобов`язане проставляти відтиск печатки на первинному документі, якщо правила складання такого документа прямо цього не передбачають, а тому підприємство самостійно вирішує здійснювати свою діяльність з печаткою чи без неї. (Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 23.07.2019 по справі №911/2502/22).
З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач використовували печатки в своїй діяльності, у тому числі при оформленні видаткових накладних №00093 від 27.09.2017 на суму 2412900,0 грн, №00101 від 26.10.2017 на суму 1702572,0 грн, №00117 від 23.11.2017 на суму 1042470,0 грн, №00128 від 26.12.2017 на суму 2000000,0 грн, №00129 від 29.12.2017 на суму 1200000,0 грн (т.2 а.с.164-168), оригінали яких досліджувались судом на стадії судового розгляду справи.
Відповідно, сторони несуть повну відповідальність за законність використання їх печаток, зокрема, при нанесенні їх відбитків на договорах, актах, видаткових накладних тощо.
Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. (Постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №910/19702/17). 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2019 по справі №918/780/18 судом зазначено, що наявність на спірних видаткових накладних відтисків печаток відповідача, як юридичної особи, підтверджує підписання відповідачем таких видаткових накладних та отримання ним товару, оскільки печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. 
Оскільки позивачем у даній справі не доведено фактів протиправності використання печатки фермерського господарства, зокрема, звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, то суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що печатка Фермерського господарства «Ковалевського Віталія Івановича» використовувалась проти волі позивача.
Таким чином, навіть за умови гіпотетичної відсутності підпису повноваженої особи позивача на видаткових накладних, але за наявності відтиску печатки підприємства, у суду були б відсутні підстави для висновку про неотримання позивачем товару по видатковим накладним №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017.
Крім того, в матеріалах справи міститься оригінал акту звірки взаєморозрахунків, складений сторонами за період з 01.08.2017 по 06.10.2017 (т.2 а.с.175), з якого вбачається, що сторонами підтверджено операцію з поставки товару на суму 2412900,0 грн по видатковій накладній №00093 від 27.09.2017 та оплата на користь відповідача 2412900,0 грн згідно банківської виписки №0000202.
Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (Постанови Верховного Суду у справах №905/1198/17, №905/3062/17, №916/1727/17). 
Підписи відповідальних осіб та печатки на вказаному акті сторонами не заперечені. 
Таким чином, на думку суду, складання такого акту сторонами фактично підтверджує, що ними не ставилась під сумнів дійсність товарної операції з поставки частини складових комплексної лінії екстракції на суму 2412900,0 грн, та доводить, що позивач фактично визнав наявність заборгованості за поставлену по видатковій накладній №00093 від 27.09.2017 окрему частину поставки у пропорції до загальної вартості комплексної лінії екстракції як цілої частини, та оплатив її в повному обсязі.
Судом також взято до уваги, що відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.
Позивачем не заперечений факт формування та реєстрації відповідачем усіх податкових накладних, які виписувались на підстави видаткових накладних №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017, а також використання їх позивачем у 2017 році для формування податкового кредиту.
Крім того, суд звертає увагу на те, що накладні 2018 року: №23 від 12.06.2018 на суму 1000000,0 грн, №27 від 29.06.2018 на суму 786600,0 грн, №47 від 27.08.2018 на суму 786600,0 грн, №61 від 18.09.2018 на суму 2026080,0 грн, №87 від 16.10.2018 на суму 167640,0 грн, №134 від 23.11.2018 на суму 167640,0 грн, які позивачем не заперечні, так само як і накладні 2017 року, не містять переліку поставленого товару, а визначають лише кількість товару пропорційно до загальної вартості комплексної лінії екстракції як цілої частини, із зазначенням вартості переданої частини.
При цьому, податкові накладні, виписані відповідачем на підставі спірних видаткових накладних 2017 року, так само, як і видаткових накладних 2018 року, були використані позивачем для формування податкового кредиту який, в подальшому, був відкоригований позивачем лише частково, по податковій накладній №135 від 27.09.2017 (оформленій на підставі видаткової накладної №093 від 27.09.2017). Решта податкового кредиту не коригувалась, його суми були включені до податкових декларацій з ПДВ, та стали підставою для реалізації позивачем права на зменшення податкового зобов`язання за звітний період.
Щодо посилання позивача на практику Верховного Суду у адміністративних справах щодо недостатності для підтвердження реальності здійснення господарських операцій висновку про наявність первинних документів, без конкретизації їх суті та змісту операцій, яких вони стосуються, а також аналізу підтвердження конкретними первинними документами реальності кожної господарської операції, з`ясування дійсного економічного змісту по кожній з господарських операцій в розрізі кожного контрагента окремо; можливість їх здійснення з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, транспортних засобів тощо, слід зазначити наступне.
Верховним Судом дійсно наголошується на необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку. Такі обставини, як відсутність у контрагентів технічних, технологічних, трудових та інших ресурсів, наявність супутніх витрат звичайної господарської діяльності, тощо, можуть свідчити на користь висновку про нереальність господарських операцій, однак виключно за наявності підтвердження таких обставин належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та в сукупності з іншими встановленими обставинами, які також свідчать про безпідставність (неправомірність) формування даних податкового обліку. Формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції, якщо контролюючий орган наводить доводи, які ставлять під сумнів її здійснення, зокрема доводи щодо неможливості здійснення поставок контрагентами з огляду на відсутність у них матеріальних, трудових ресурсів для здійснення підприємницької діяльності та не відповідність при цьому номенклатури придбаних товарів номенклатурі поставлених товарів згідно з даними з ЄРПН; епізодичну або обмежену терміном, на який припадають дати виписування документів на операцію з постачання, фінансову та податкову звітність контрагентів, не відображення у цій звітності відповідних податкових зобов`язань. 
З цього приводу, суд вказує на відсутність підстав для висновку про формальне складення сторонами первинних документів обліку, оскільки відповідач мав технічні, технологічні, трудові та інші ресурси для виконання Договору поставки; діяльність підприємства ТОВ «Д.Енерджи» не була обмежена певним терміном, в який мало місце складання спірних видаткових накладних, а триває і на даний час; постачання позивачу певної частини товару позивачем не заперечується та підтверджено рішенням суду у справі №915/1035/20. Тобто, у суду відсутні підстави для висновку про безтоварність операцій з постачання позивачу комплексної лінії екстракції, у тому числі по спірним видатковим накладним. 
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 в справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі №337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18). 
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22).
Об`єднана палата нагадує, що добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22).
Суд вважає, що зроблені при розгляді даної справи позивачем заяви про «підробку» видаткових накладних №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017 та «нереальність господарських операцій», на підтвердження яких вони складені, через відсутність у цих видаткових накладних переліку поставленого товару (обладнання), не відповідають попередній поведінці позивача по використанню, як видаткових накладних 2017 року, так і видаткових накладних 2018 року при формуванні податкового кредиту, а також визнання поставки за аналогічно оформленими видатковими накладними 2018 року. Тобто поведінка позивача у даному випадку є суперечливою.
Судом взято до уваги, що у постанові від 07.09.2023 у справі №910/7195/21 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначено, що норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати певні реквізити. Разом із тим указані норми не визначають, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись тільки первинними документами, передбаченими Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, такі обставини можуть підтверджуватися також іншими доказами. У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. (Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Факт нездійснення поставки складових комплексної лінії екстракції у 2017 році не заперечується відповідачем, однак ним зазначається, що поставка всього обладнання за видатковими накладними, складеними у 2017 році, відбулась у 2018 році. Зазначені дії (щодо поступового (відтермінованого) вивезення товару, а не в момент складення видаткової накладної), за твердженням відповідача, вчинялися виключно за взаємною домовленістю обох сторін договору, не забороняються чинним законодавством України та жодним чином не впливають на реальність відповідної господарської операції. Більше того, імовірні недоліки окремих (спірних) видаткових накладних не є достатнім доказом нереальності господарської операції в частині передання всього товару (усіх складових комплексної лінії екстракції), що підтверджується беззаперечними та неоспореними з боку позивача доказами: актами передачі-приймання матеріальних цінностей та товарно-транспортними накладними, а саме 10 (десятьма) актами передачі-приймання матеріальних цінностей: б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, №6 від 12.06.2018, №1 від 02.07.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018, №3 від 27.08.2018, №5 від 18.09.2018, №4 від 16.10.2018, №2 від 23.11.2018 (т.1 а.с.172-181); 10 (десятьма) товарно-транспортними накладними: №97 від 04.05.2018, №99 від 15.05.2018, №109 від 02.07.2018, №130 від 17.08.2018, №134 від 21.08.2018, №136 від 27.08.2018, №145 від 18.09.2018, №166 від 16.10.2018, №237 від 23.11.2018, №244 від 30.11.2018 (т.6 а.с.60-66); та змістом Таблиці №1 п.1 Додаткової угоди №1 (т.1 а.с.157). 
На думку ж позивача, зміст наданих відповідачем актів передачі-приймання матеріальних цінностей б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018 не дає можливості визначити, яка була вартість поставленого у відповідності до цих актів товару; не містить посилання на видаткові накладні, за якими здійснювалась поставка, що виключає можливість прив`язки складених у 2018 році актів передачі-приймання матеріальних цінностей до виписаних у 2017 році видаткових накладних. Щодо наданих відповідачем товарно-транспортних накладних, то позивачем визнано поставку лише по трьох з них: №145 від 18.09.2018, №166 від 16.10.2018, №237 від 23.11.2018. Щодо решти ТТН позивач вказує про відсутність на них підписів відповідальних осіб позивача про прийняття обладнання та, відповідно, відсутність підстав брати їх до уваги.
З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити, що 30.01.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 (т.1 а.с.157-159), за умовами якої сторони домовились, що покупець здійснює в строк до 05.02.2019 оплату за обладнання по договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 в сумі 1000000,0 грн в рахунок оплати за обладнання, згідно п.3.2 Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017; постачальник в строк до 10.03.2019 направляє на електрону адресу покупця повідомлення про готовність обладнання, що підлягає поставці та зазначене в Таблиці №1 даної Додаткової угоди №1, до відвантаження, у відповідності до вказаних строків поставки, за умови отримання платежу по п.2.1 даної додаткової угоди; відвантаження здійснюється на умовах ЕХW, місце поставки - склад постачальника, за адресою: м.Миколаїв, пр.Богоявленський, 43-А, у день, зазначений покупцем у повідомленні про дату подання транспортного засобу під завантаження; покупець в строк до 12.03.2019 виконує остаточну доплату за обладнання; після належного виконання сторонами умов пунктів 2, 3 даної додаткової угоди, постачальник приступає до монтажних робіт; вартість монтажних та додаткових робіт сторони орієнтовно погодили у сумі 3050000,0 грн та домовились остаточно узгодити окремою додатковою угодою; встановити строк початку монтажу обладнання встановлено не пізніше 15.03.2019 за умови виконання п.п.2.1, 2.2 Додаткової угоди №1.
У Таблиці №1 Додаткової угоди №1 сторони фактично звірили комплект основного обладнання, що поставляється по Договору, та одну його частину визначили як «поставлене», а другу, - такою, що «підлягає поставці».
Окремо слід звернути увагу на умови п.6 Додаткової угоди №1, в якому сторони визнали та підтвердили відсутність у них будь-яких претензій (в тому числі нарахування штрафних санкцій) одна до одної по зобов`язанням, що виникли до підписання Додаткової угоди №1.
Вказані умови розцінюються судом як такі, що підтверджують поставку того обладнання, яке сторони визначили як «поставлене», та яке перелічене у актах передачі-приймання матеріальних цінностей: б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, №6 від 12.06.2018, №1 від 02.07.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018, №3 від 27.08.2018, №5 від 18.09.2018, №4 від 16.10.2018, №2 від 23.11.2018. 

Після укладення Додаткової угоди №1 від 30.01.2019 відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 2765221,14 грн, що підтверджується: видатковою накладною №28 від 12.04.2021 (т.1 а.с.171); актами передачі-приймання матеріальних цінностей №1 від 12.04.2021, №1 від 09.07.2021 (т.1 а.с.182-188); товарно-транспортними накладними №Р28 від 12.04.2021 та №9 від 09.07.2021 (т.1 а.с.199-209).
В подальшому, обставини виконання сторонами Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 та Додаткової угоди №1, а саме: виконання відповідачем зобов`язань з поставки обладнання та інших складових лінії екстракції, що передбачені п.1 Додатку №3 «Комплектність поставки» до Договору та зазначені як підлягаючи поставці в Таблиці №1 Додаткової угоди №1, стали предметом розгляду у справі №915/1035/20. 
Так, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що предметом позову у справі №915/1035/20 виступають дві немайнові вимоги Ф/г «Ковалевського Віталія Івановича» до ТОВ «Д.Енерджи»: 1) щодо зобов`язання відповідача виконати умови договору поставки, а саме здійснити відвантаження позивачу зі складу відповідача основного технологічного обладнання та невід`ємних від лінії екстракції, передбачених п.1 Додатку №3 до Договору; 2) щодо зобов`язання відповідача виконати умови договору поставки а саме: здійснити монтаж та пусконалагоджувальні роботи лінії екстракції на складі позивача та надати позивачу акт монтажу та пусконалагоджувальних робіт з запуску в експлуатацію лінії екстракції. Під час розгляду справи №915/1035/20 судами було встановлено факт недопоставки визначеного у Таблиці №1 Додаткової угоди №1 обладнання, що «підлягає поставці» та у п.1 Додатку №3 до Договору, у зв`язку чим позов було задоволено частково та зобов`язано ТОВ «Д.Енерджи» здійснити відвантаження Ф/г «Ковалевського Віталія Івановича» зі складу основного технологічного обладнання згідно переліку, який повністю збігається з переліком обладнання, яке визначене як таке, що підлягає поставці у Таблиці №1 та п.1 Додатку №1 до Договору. 
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 ЦК України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі №918/631/19).
Враховуючи викладене, Ф/г «Ковалевського Віталія Івановича» (як покупець) самостійно обрало і реалізувало одне із закріплених у ч.2 ст.693 ЦК України право вимагати у ТОВ «Д.Енерджи» передання оплаченого товару; рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 у справі №915/1035/25 вказане право було захищено шляхом зобов`язання відповідача передати обладнання, яке позивач самостійно визначив у позові як недопоставлене; в подальшому, рішення суду було виконано у межах виконавчого провадження ВП №65305851; будь-яких заперечень щодо закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), позивачем не було висловлено; постанова приватного виконавця від 29.07.2021 про закінчення виконавчого провадження (т.1 а.с.232) не була оскаржена та не скасована. 
Таким чином, на думку суду, позивач втратив альтернативне право вимагати повернення попередньої оплати в порядку ч.2 ст.693 ЦК України.

Щодо питання комплектності товару, суд погоджується з позицією відповідача, що це питання не є предметом розгляду даного спору, однак, враховуючи значимість даного спору для позивача вважає за необхідне зупинитись на цьому питанні докладніше.
Приписами цивільного законодавства врегульовано порядок, права та обов`язки сторін договору купівлі-продажу (поставки), спрямовані на належне виконання зобов`язання, невиконання яких має передбачені законом та умовами договору негативні наслідки для сторони, яка ухилилась від виконання покладеного на неї законом та умовами договору обов`язку.
Статтею 678 ЦК України визначено правові наслідки передання товару неналежної якості. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Відповідно до ст.682 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності. Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.683 ЦК України якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.684 ЦК України у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) доукомплектування товару в розумний строк.
Відповідно до ч.2 ст.684 ЦК України якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором:
1) вимагати заміни некомплектного товару на комплектний;
2) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.
Відповідно до ч.3 ст.684 ЦК України наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються також у разі порушення продавцем обов`язку передати покупцеві комплект товару (ст.683 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. 
Відповідно до ч.1 ст.266 ГК України , який діяв на час виникнення спірних правовідносин, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.
Відповідно до ч.1, 2 ст.270 ГК України, товари повинні поставлятися комплектно відповідно до вимог стандартів, технічних умов (у разі наявності) або прейскурантів. Договором може бути передбачено поставку з додатковими до комплекту виробами (частинами) або без окремих, не потрібних покупцеві виробів (частин), що входять до комплекту. Якщо комплектність не визначено стандартами, технічними умовами (у разі наявності) або прейскурантами, вона в необхідних випадках може визначатися договором.
Відповідно до ч.3, 4 ст.270 ГК України у разі поставки некомплектних виробів постачальник (виробник) зобов`язаний на вимогу покупця (одержувача) доукомплектувати їх у двадцятиденний строк після одержання вимоги або замінити комплектними виробами у той же строк, якщо сторонами не погоджено інший строк. Надалі до укомплектування виробу або його заміни покупець (одержувач) має право відмовитися від його оплати, а якщо товар уже оплачений, вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум. У разі якщо постачальник (виробник) у встановлений строк не укомплектує виріб або не замінить його комплектним, покупець має право відмовитися від товару.
Відповідно до ч.4 ст.270 ГК України прийняття покупцем некомплектних виробів не звільняє постачальника (виробника) від відповідальності. 
Тобто, покупець має декілька варіантів поведінки у разі отримання некомплектного товару: вимагати пропорційного зменшення ціни чи доукомплектування товару в розумний строк; а у разі відмови продавця у розумний строк доукомплектувати товар: покупець має право за своїм вибором вимагати заміни некомплектного товару на комплектний чи відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.
При цьому, дійсно, прийняття покупцем некомплектного товару без зауважень шляхом підписання видаткових накладних чи актів приймання-передачі, не звільняє постачальника від обов`язку укомплектувати товар, якщо покупець вчасно та належним чином зафіксував порушення щодо комплектності товару.
Відповідно до ч.1, 2 ст.687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам. Якщо порядок перевірки додержання продавцем умов договору купівлі-продажу не встановлений відповідно до частини першої цієї статті, перевірка здійснюється відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться в таких випадках.
Відповідно до ч.3, 4 ст.687 ЦК України обов`язок перевіряти кількість, асортимент, якість, комплектність, тару та (або) упаковку товару (випробовування, аналіз, огляд тощо) може бути покладений на продавця відповідно до договору купівлі-продажу, актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів. У цьому разі продавець повинен на вимогу покупця надати йому докази проведення такої перевірки. Перевірка додержання умов договору купівлі-продажу щодо предмета договору продавцем і покупцем має здійснюватися на одних і тих самих умовах.
Приписами ст.688 ЦК України передбачено обов`язок повідомлення продавця про порушення умов договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч.1 ст.688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.
Відповідно до ч.2 ст.688 ЦК України у разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.
Відповідно до ч.3 ст.688 ЦК України, якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановлені частиною першою цієї статті.
Постановою Верховної Ради України №1545-XII від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Наразі, виходячи з постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР», діючим нормативно-правовим актом, яким врегульовано порядок прийняття та перевірки продукції за якістю та комплексністю, є Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (далі - Інструкція П-7).
Відповідно до п.1 Інструкції П-7 ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектності, а також тари під продукцією або товарами.
У договорах поставки можуть бути передбачені особливості приймання відповідних видів продукції і товарів.
Укладеним між сторонами Договором поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 не визначено особливого порядку приймання Комплексної лінії екстракції по якості та комплектності, тобто застосовуватись при прийнятті товару мала Інструкції П-7.
Відповідно до п.6 Інструкції П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться на складі одержувача в такі строки:
а) при міжміських поставках - не пізніше 20 днів, а швидкопсувної продукції - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем;
б) при одномісцевій поставці - не пізніше 10 днів, а швидкопсувної продукції - 24 годин після надходження продукції на склад одержувача.
Перевірка якості та комплектності продукції, що надійшла в тарі, проводиться при розкритті тари, але не пізніше зазначених вище термінів, якщо інші терміни не передбачені в договорі в зв`язку з особливостями продукції, що поставляється (товару).
Машини, обладнання, прилади та інша продукція, що надійшла в тарі і має гарантійні терміни служби або зберігання, перевіряються за якістю і комплектностю при розкритті тари, але не пізніше встановлених гарантійних термінів.
Відповідно до п.10 Інструкції П-7 приймання вважається здійсненим своєчасно, якщо перевірка якості і комплектності продукції закінчена у встановлений термін.
Відповідно до п. 11 Інструкції П-7 одночасно з прийманням продукції за якістю проводиться перевірка комплектності продукції, а також відповідності тари, упаковки, маркування вимогам стандартів, технічних умов, Особливих умов, інших обов`язкових для сторін правил чи договору, кресленням, зразкам (еталонам).
Відповідно до абз.1 п.13 Інструкції П-7 приймання продукції проводиться уповноваженими на те керівником підприємства-одержувача або його заступником компетентними особами. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції.
Відповідно до п.14 Інструкції П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні.
Відповідно до п.16 Інструкції П-7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п.14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішування з іншою однорідною продукцією.
Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.
У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника іногороднього виготовлювача (відправника) для участі в прийманні продукції за якістю і комплектністю та складання акта є обов`язковою.
При одномісцевому постачанні виклик представника виготовлювача (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складання акта є обов`язковими.
Відповідно до п.17 Інструкції П-7 у повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), має бути зазначено:
а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отримана;
б) основні недоліки, виявлені в продукції;
в) час, на який призначено приймання продукції за якістю або комплектністю (в межах встановленого для приймання терміну);
г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.
Відповідно до п.18 Інструкції П-7 повідомлення про виклик представника виготовлювача (відправника) повинно бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 години, а у відношенні такої, що швидко псується, негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші терміни не встановлені Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором.
Відповідно до абз.1-3 п.19 Інструкції П-7 представник одномісцевого виготовлювача (відправника) зобов`язаний з`явитися за викликом одержувача не пізніше ніж на наступний день, а щодо продукції, яка швидко псується, - не пізніше 4 годин після отримання виклику, якщо в ньому не вказаний інший термін явки.
Іногородній виробник (відправник) зобов`язаний не пізніше ніж на наступний день після отримання виклику одержувача повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде направлений представник для участі в перевірці якості продукції. Неотримання відповіді на виклик в зазначений термін дає право отримувачу здійснити приймання продукції до закінчення встановленого терміну явки представника виготовлювача (відправника).
Представник іногороднього виготовлювача (відправника) зобов`язаний з`явитися не пізніше ніж у триденний термін після отримання виклику, не враховуючи часу, необхідного для проїзду, якщо інший термін не передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.
Відповідно до абз.1-2 п.29 Інструкції П-7 за результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених в пп.19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції.
Акт повинен бути складений в день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю.
Вимоги до акту передбачені в ч.3 п.29 Інструкції П-7.
Відповідно до абз.1 п.30 Інструкції П-7 акт повинен бути підписаний всіма особами, які приймали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згодна зі змістом акту, зобов`язана підписати його з вказівкою про свою незгоду та викласти свою думку.
Відповідно до абз.1, 3 п.40 Інструкції П-7 претензія, що випливає з поставки продукції, що не відповідає за якістю, комплектністю, тарі, пакування та маркування, стандартам, технічним умовам, кресленням, рецептур, зразкам (еталонам), пред`являється одержувачем (покупцем) виробнику (відправнику, постачальнику) у встановлений термін.
До претензії про поставку продукції неналежної якості чи некомплектної повинні бути долучені акт та документи, вказані в п.31 та 34 даної Інструкції, якщо вони відсутні у виробника (відправника, постачальника).
Таким чином, системний аналіз положень ст.573, 682, 683 ЦК України дозволяє дійти висновку, що на продавця законом покладений обов`язок передати покупцеві у порядку та строки, передбачені умовами договору, товар, якість та комплектність якого відповідає умовам договору.
В свою чергу, з положень ст.689 ЦК України випливає, що законом на покупця покладено обов`язок прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Відповідно до ч.2 ст.689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 684 ЦК України передбачено правові наслідки передання продавцем некомплектного товару покупцю, зокрема, вказаною статтею визначено алгоритм дій сторін договору у випадку передання продавцем некомплектного товару. 
Так, нормою ч.1 ст.684 ЦК України передбачено можливість вибору для покупця поведінки, яка є альтернативною, у випадку передання продавцем некомплектного товару, а саме: або пропорційного зменшення ціни, або доукомплектування товару в розумний строк.
Вказана поведінка (вибір варіанта поведінки покупця у кожному конкретному випадку) має бути доведена до продавця (продавець має бути проінформований), оскільки лише після відповідної вимоги покупця у продавця виникає обов`язок вчинити власні дії. 
Слід зазначити, що позивачем не заявлялось до суду позовних вимог в порядку ст.684 ЦК України.
В той же час, позивачем неодноразово заявлялось, що станом на момент звернення до суду лінія екстракції не була та не є придатною до експлуатації за її призначенням. Непридатність лінії екстракції до її використання за призначенням зумовлена, на думку позивача, її некомплектністю (через невиконання відповідачем його обов`язків за договором поставки). В підтвердження своєї позиції позивачем надано Результати аудиту Цеху екстракції насіння соняшника потужністю 200 тон/добу, проведеного ТОВ «САБ-Автоматизація» 01.11.2021 із визначенням відсутнього обладнання, яке необхідно встановить для безпечної та безперервної роботи цеху (т.1 а.с.51-53), Проект реконструкції виробничої бази для приймання, сушіння, очищення, переробки і випуску готової продукції з інженерними спорудами і комунікаціями по вул.Мурманська, 29Ж м.Кропивницький, виготовлений ТОВ «Сучасні технології проектування» (т.4 а.с.186-231) та Висновок експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної експертизи №34/23 від 03.05.2023 (т.2 а.с.248-282), в якому зазначено про невідповідність комплектності лінії екстракції рослинної олії насіння соняшника умовам Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 як однією із складових, визначеного чинним законодавством, та як наслідок через її некомплектність неготовність поставленого обладнання до монтажу. 
Позивачем також заявлялось клопотання про проведення судової комплексної інженерно-механічної та товарознавчої експертизи з метою встановлення, що саме входить до складових заявленої комплексної лінії екстракції рослинної олії насіння соняшника потужністю не менше 200 тон/добу та що саме фактично поставлено відповідачем на користь позивача за спірним договором (так як існує спір про повноту поставки).
З цього приводу судом наголошується на тому, що з`ясування визначених позивачем питань комплектності лінії екстракції мало вирішуватись під час поставки товару, як того вимагає ч.1, 2 ст.687 ЦК України та Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 №П-7, з оформленням такої перевірки належними документами, передбаченими вказаним нормативним актом. 
При цьому, посилання позивача на відсутність спеціальних знань у сфері виготовлення та монтажу ліній екстракції рослинної олії, не може звільняти покупця від наслідків недотримання ним порядку приймання продукції по якості та комплектності. 
Надані суду Результати аудиту Цеху екстракції насіння соняшника потужністю 200 тон/добу, проведеного ТОВ «САБ-Автоматизація» 01.11.2021 із визначенням відсутнього обладнання, яке необхідно встановить для безпечної та безперервної роботи цеху, виконані після ухвалення і виконання рішення суду у справі №916/1035/20, Висновок експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної експертизи №34/23 від 03.05.2023, а також проведена одноособово позивачем у 2023 році будівельно-технічна експертиза на предмет комплектності лінії екстракції, що поставлялась у 2017-2021 роках, не взмозі надати коректну та достеменну відповідь на питання: чи був товар (у тому числі, окремі складові лінії екстракції, що поставлялись за видатковими накладними та актами приймання-передачі) некомплектним в момент його отримання від постачальника. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати вказані Результати аудиту та Експертні висновки належними та допустимими доказами у справі. 
Крім того, суд ще раз наголошує, що з`ясування вказаних обставин не входить до предмету доказування у даній справі.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Приписами ст.73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відмінну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до ст..79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зміст цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Застосовуючи стандарт доказування «вірогідності доказів», суд дійшов висновку, що на підставі наявних у справі доказів. наданих на підтвердження факту виконання відповідачем Договору поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 та передання позивачу товару, а саме: видаткових накладних №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017, №23 від 12.06.2018, №27 від 29.06.2018, №47 від 27.08.2018, №61 від 18.09.2018, №87 від 16.10.2018, №134 від 23.11.2018; акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.08.2017 по 06.10.2017, який свідчить про підтвердження сторонами операції з поставки товару по видатковій накладній №00093 від 27.09.2017 та її оплату; актів передачі-приймання матеріальних цінностей та прийому-передачі документів б/н від 04.05.2018, б/н від 15.05.2018, №6 від 12.06.2018, №1 від 02.07.2018, б/н від 17.08.2018, б/н від 21.08.2018, №3 від 27.08.2018, №5 від 18.09.2018, №4 від 16.10.2018, №2 від 23.11.2018, №1 від 12.04.2021, №1 від 09.07.2021; податкових накладних: №135 від 27.09.2017, №146 від 26.10.2017, №174 від 23.11.2017, №188 від 26.12.2017, №192 від 29.12.2017, сформованих на підставі видаткових накладних №00093 від 27.09.2017, №00101 від 26.10.2017, №00117 від 23.11.2017, №00128 від 26.12.2017, №00129 від 29.12.2017; документів податкової звітності позивача з ПДВ - Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» звітної декларації за вересень 2017 року по контрагенту ТОВ «Д.Енерджи», що свідчать про реалізацію позивачем права сформувати податковий кредит та зменшити податкові зобов`язання на підставі податкових накладних №135 від 27.09.2017, №146 від 26.10.2017, №174 від 23.11.2017, №188 від 26.12.2017, №192 від 29.12.2017, поставка по яким ним заперечується; умовами підписаної сторонами Додаткової угоди №1 від 30.01.2019 (зокрема Таблиця 1; п.6 Додаткової угоди №1); складеними сторонами після винесення судового рішення у справі №915/1035/20 видатковою накладною №28 від 12.04.2021, актами передачі-приймання матеріальних цінностей №1 від 12.04.2021, №1 від 09.07.2021, товарно-транспортними накладними №Р28 від 12.04.2021 та №9 від 09.07.2021, а також матеріалів виконавчого провадження ВП №65305851 з виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 у справі №915/1035/20, яке постановою приватного виконавця від 29.07.2021 було закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що не була оскаржена позивачем, - суд дійшов висновку, що на час подання позову, факт належного виконання відповідачем обов`язку з поставки позивачу товару, передбаченого Договором поставки №2017/09/01/02 від 08.09.2017 скоріше був, а ніж не мав місце.
Докази надані позивачем в заперечення такого факту, а саме: експертний висновок №СЕ/19/115-21/8979-ПЧ, який не враховано судом при прийнятті рішення як неналежний доказ; Розрахунок коригування позивачем податкової звітності з ПДВ лише по податковій накладній №135 від 27.09.2017 (оформленій на підставі видаткової накладної №093 від 27.09.2017); Результати аудиту Цеху екстракції насіння соняшника потужністю 200 тон/добу, проведеного ТОВ «САБ-Автоматизація» 01.11.2021; Висновок експерта за результатами проведення комплексної будівельно-технічної експертизи №34/23 від 03.05.2023 про невідповідність комплектності лінії екстракції рослинної олії насіння соняшника умовам Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017; Проект реконструкції виробничої бази для приймання, сушіння, очищення, переробки і випуску готової продукції з інженерними спорудами і комунікаціями по вул.Мурманська, 29Ж м.Кропивницький, виготовлений ТОВ «Сучасні технології проектування», які не можуть братись до уваги у даній справі враховуючи інший предмет спору, а також за відсутність належних та допустимих доказів некомплектності товару, складених сторонами під час поставки товару, як того вимагає ч.1, 2 ст.687 ЦК України та Інструкція №П-7, - на думку суду не доводять, що факт відсутності поставки товару по Договору №2017/09/01/02 від 08.09.2017 на суму 7966318,86 грн мав місце.
Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 7966318,86 грн основного боргу, а за відсутності підстав для його стягнення, відсутні й підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення 408573,94 грн - 3% річних та 2623157,80 грн інфляційних втрат, нарахованих на таку суму основного боргу. 

Щодо вимог позивача в частині стягнення пені, суд дійшов таких висновків.
Позивач стверджує, що нарахування пені ним здійснено у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки лінії екстракції за спірним Договором.
Пунктом 6.3 спірного Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної поставки лінії екстракції згідно з умовами п.4.1 цього Договору, постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості лінії екстракції за кожен день такого прострочення.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1205855,84 грн пені, яка нарахована ним на підставі п.6.3 спірного Договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості лінії екстракції 15438000,0 грн за кожен день прострочення за період з 08.04.2021 по 08.10.2021.
В обґрунтування своїх вимог в цій частині позивач вказує, що обов`язок щодо поставки обладнання за Договором виник у відповідача 07.04.2021 (день ухвалення Південно-Західним апеляційним господарським судом судового рішення по справі №915/1035/20), а тому розрахунок пені ним здійснено виходячи з загальної вартості лінії екстракції 15438000,0 грн та з наступного дня після дати ухвалення Південно-Західним апеляційним господарським судом рішення по справі №915/1035/20 з урахуванням приписів ч.6 ст.232 ГК України (чинної станом на момент виникнення та існування спірних правовідносин), а саме з 08.04.2021 по 08.10.2021.
Заперечуючи проти задоволення вимог позивача в частині стягнення пені відповідач вказує, що за умовами спірного Договору, а саме п.2.2 додаткової угоди №1 від 30.01.2019, він повинен був виконати зобов`язання з постачання товару (лінії екстракції) до 10.03.2020, а тому прострочення виконання зобов`язання у нього почалося з 11.03.2020. 
На думку відповідача, строк нарахування пені у межах встановлених ч.6 ст.232 ГК України шести місяців міг становити період з 11.03.2020 по 10.09.2020, оскільки 10.09.2020 цей строк остаточно закінчився (сплив).
Крім того, відповідач зазначає, що Додатковою угодою №1 сторони змінили порядок виконання зобов`язань за Договором, а у п.6 Додаткової угоди №1 від 30.01.2019 до спірного Договору, сторони визнали та підтвердили відсутність будь-яких претензій (у тому числі нарахування штрафних санкцій) одна до одної за зобов`язаннями, що виникли до підписання даної додаткової угоди. 
За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частиною 1 ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. 
При цьому, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, яка була чинною в період існування спірних правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У силу вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно п.2.2 Додаткової угоди №1 від 30.01.2019 до спірного Договору, постачальник в строк до 10.03.2019 направляє на електрону адресу покупця повідомлення про готовність обладнання, що підлягає поставці та зазначене в Таблиці 1 даної додаткової угоди, до відвантаження, у відповідності до вказаних строків поставки, за умови отримання платежу по п.2.1 даної додаткової угоди.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був виконати зобов`язання з направлення на електрону адресу покупця повідомлення про готовність обладнання до поставки, а відповідно і поставити таке обладнання в строк до 10.03.2019.
За такого, суд вважає, що за умовами спірного Договору першим днем прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки обладнання (лінії екстракції) є 11.03.2019, а не, як вважає позивач, 08.04.2021 (наступна дата після прийняття Південно-Західним апеляційним господарським судом постанови по справі №915/1035/20).
При цьому, судом прийнято до уваги, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2020 у справі №915/1035/20, яке залишено без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2021, встановлено лише обставини порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині поставки позивачу обладнання, перелік якого узгоджено в таблиці до додаткової угоди №1 від 30.01.2019.
Таким чином, з урахуванням приписів ч.6 ст.232 ГК України, яка була чинною в період існування спірних правовідносин, позивач мав право нарахувати за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки обладнання (лінії екстракції) по спірному Договору та заявити до стягнення з відповідача пеню за період з 11.03.2019 по 10.09.2019.
Виходячи з викладеного, відповідачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню (за період з 08.04.2021 по 08.10.2021) поза межами встановленого ч.6 ст.232 ГК України шестимісячного строку.
З огляду на те, що суд, керуючись принципом диспозитивності, не може вийти за межі заявлених позовних вимог, змінивши період нарахування, то суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення пені слід відмовити.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
У відповідності до ст.129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне судове рішення складено 19.05.2026.

Суддя М.В.Мавродієва