ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2250/26 Справа № 191/3186/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 53 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради
на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року у складі судді Костеленко Я.Ю.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що наказом генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР від 30 квітня 2020 року № 115-ос з 04 травня 2020 року його було переведено на посаду начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР.
На виконання Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного Агентства з питань запобігання корупції від 02 березня 2017 року № 75, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09 березня 2017 року за № 326/30194 «Про затвердження Типової антикорупційної програми юридичної особи», та з метою підвищення ефективності запобігання та протидії корупції у КНП «ДОКОД» ДОР, наказом генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР від 26 лютого 2020 року № 43 «Про затвердження антикорупційної програми», його було призначено уповноваженою особою з реалізації антикорупційної програми КНП «ДОКОД» ДОР.
Позивач зазначав, що всі доручення та завдання керівництва підприємства виконував якісно та вчасно, не допускав порушення трудової дисципліни та своїх посадових обов`язків, однак наказом виконуючої обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР Заворотньої Ю.В. від 22 червня 2023 року № 7 його було звільнено з посади начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР за прогул, у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Вважає спірний наказ про звільнення незаконним, так як видано неуповноваженою особою, звільнення проведено виконуючою обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР Заворотньою Ю.В., яка була призначена на посаду з порушенням вимог діючого законодавства, а саме розпорядження про призначення ОСОБА_2 на посаду виконуючої обов`язки не затверджене рішенням сесії Дніпропетровської обласної ради відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з яким виключно на пленарних засіданнях районної, обласної пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються призначення і звільнення керівників об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».
На час видання наказу про його звільнення обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР здійснювала ОСОБА_3 , наказ генерального директора ОСОБА_4 від 15 червня 2023 року № 196-в про призначення її виконуючої обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР станом на 22 червня 2023 року діяв та не був скасований.
КНП «ДОКОД» ДОР розташоване за двома адресами (базами) у м. Дніпрі: вул. Гавриленко, 1 та АДРЕСА_1 .
22 червня 2023 року разом з виконуючою обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_3 з 12 год. 00 хв. і до 16 год. 30 хв. він працював у її робочому кабінеті, який розташований по вул. Гавриленка, 1 у м. Дніпрі.
Зазначає, що о 16 год. 30 хв. у коридорі біля робочого кабінету ОСОБА_3 йому повідомила ОСОБА_2 про звільнення за прогули. Оскільки його звільнення відбувалося у незаконний спосіб, то він відмовився надати пояснення та отримувати наказ неуповноваженої особи про його звільнення. Наголошував, що умовами роботи не визначено його постійне місце роботи із зазначенням періоду часу перебування у цьому місці. За змістом Положення про організацію роботи відповідача начальник відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР виконує свою роботу як у межах двох адміністративних приміщень комунального підприємства, так і за їх межами, зокрема представництво в судах та інших органах, що виключає можливість бути присутнім на роботі в одному визначеному місці. Саме вимогу про надання пояснень відносно відсутності на роботі та повідомлення про його звільнення було зроблено в адміністративному приміщенні по вул. Гавриленка, 1 у м. Дніпрі.
Беручи до уваги, що він виконував свої посадові обов`язки, у тому числі, як уповноважена особа з антикорупційних питань підприємства на робочому місці, разом з виконувачем обов`язки генерального директора Донченко Г.М. в адміністративному приміщенні КНП «ДОКОД» ДОР, розташованому по вул. Гавриленка, 1 у м. Дніпрі, тому факт відсутності на роботі, на які у наказі посилається ОСОБА_2 , безпідставний. Крім того, станом на 22 червня 2023 року на час його звільнення, згода від Національного агентства з питань запобігання корупції щодо такого звільнення ОСОБА_2 не отримано.
Вважає, що при прийнятті наказу про його звільнення виконуюча обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_2 порушила порядок ведення кадрового діловодства, який регулюється нормативно-правовими актами з питань трудового законодавства, постановами Кабінету Міністрів України тощо, а також внутрішніми розпорядчими документами підприємства (колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, інструкцією з діловодства та ін.).
Виконуюча обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_2 присвоїла наказу про його звільнення номер, який не відповідає загальній нумерації наказів по особовому складу підприємства. У наказах, які реєструються у відділі кадрів підприємства, крім номера наказу, ставлять відмітку «-ос».
Розрахунок заробітної плати з ним відповідач здійснив лише 29 червня 2023 року, але довідку-розрахунок суми при звільненні не надано. Трудова книжка та наказ про його звільнення знаходяться у відповідача.
Вважає, що вищезазначеним діями відповідача його позбавлено законного права на працю, право заробляти собі на життя, порушено його економічні, соціальні і культурні права, які гарантовані Конституцією України та Міжнародним пактом про економічні, соціальні і культурні права.
Крім того, звільнення з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України (прогул) та супутні звільненню обставини заподіяли йому фізичних страждань, погіршили фізичний та психоемоційного стан і призвели до моральних страждань. У зв`язку із незаконним звільненням під час війни він був позбавлений єдиного джерела доходу – заробітної плати. Як застрахована особа, він був також позбавлений права на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.
Після незаконного звільнення 22 червня 2023 року, стан його здоров`я різко погіршився і 23 червня 2023 року його було госпіталізовано до КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» ДОР», де проходив оперативне лікування. Він залишився без грошей, вимушений був позичати кошти на лікування та придбання їжі. У результаті недобросовісної поведінки відповідача, умисних дій, спрямованих на знищення успішного і унікального підприємства, 90-річчя якого вони повинні були святкувати у 2023 році, він хвилювався, відчував глибокі переживання, звертався до різних контролюючих та правоохоронних органів з проханням втрутитися у незаконні дії обласної ради і призначеного у незаконний спосіб виконувачого обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР.
Враховуючи викладене, вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просити визнати незаконним та скасувати наказ виконуючої обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР від 22 червня 2023 року № 7 про його звільнення з посади начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР; поновити його на посаді начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР з 22 червня 2023 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за 22 червня 2023 року по день ухвалення рішення суду; стягнути з відповідача на його користь 500000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючої обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР Юлії Заворотньої № 7 від 22 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 , начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР з 22 червня 2023 року.
Стягнуто з КНП «ДОКОД» ДОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2023 року по 15 листопада 2024 року у розмірі 291585,17 грн. без урахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з КНП «ДОКОД» ДОР на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що акти про відсутність позивача на робочому місці від 21 червня 2023 року та від 22 червня 2023 року спростовуються наданим відеозаписом, а тому не можуть бути підставою для звільнення позивача з посади за прогули. Звільнення ОСОБА_1 , як уповноваженої особи з антикорупційних питань підприємства, відбулось без погодження з Національним агентством з питань запобігання корупції, чим порушено вимоги, передбачені пунктом 5 Розділу VІ Антикорупційної програми комунального підприємства, яка затверджена наказом від 26 лютого 2020 року № 43 головного лікаря КНП «ДОКОД» ДОР. Таким чином, вимога позивача про визнання протиправним наказу про звільнення підлягає задоволенню, його слід поновити на раніше займаній посаді, а з роботодавця на користь останнього стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (затримки розрахунку при звільненні), розмір якого обчислено з урахуванням довідки відповідача про доходи працівника, статей 117, 235 КЗпП України, положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (367 робочих дня х 794,51 грн). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, вимушені зміни у її життєвих стосунках, час та зусилля, витрачені для захисту її прав та інші встановлені обставини справи, тому вважав достатнім і справедливим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 грн.
Не погодившись з таким рішення суду, КНП «ДОКОД» ДОР звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що про поважність причин своєї відсутності на робочому місці ОСОБА_1 не повідомив, що свідчить про наявність порушення трудового законодавства. Вказує, що фактично власний кабінет, з особистими речами ОСОБА_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить табличка на дверях та 21 червня 2023 року в.о. генерального директора ОСОБА_2 намагалась знайти ОСОБА_1 в телефонному режимі, але останній не брав телефон, за усним розпорядженням ОСОБА_2 , декілька членів медичного персоналу на обох територіях КП «ДОКОД» ДОР намагались знайти місцезнаходження ОСОБА_1 але пошук не дав результатів, що свідчить про відсутність на робочому місці останнього, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку. Окрім того, вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , які не є належним та допустимим доказам у справі, оскільки позивачем не надано, а матеріали справи не місять доказів поважності відсутності на робочому місці ОСОБА_1 21 червня 2023 року за період часу з 13:04 год. по 16:10 год., крім пояснень ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для задоволення позову та поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 24 червня 2025 року, апеляційну скаргу КНП «ДОКОД» ДОР задоволено частково.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року змінено.
Стягнуто з КНП «ДОКОД» ДОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2023 року по 22 грудня 2023 року у розмірі 104875,32 грн., з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
Компенсовано КНП «ДОКОД» ДОР за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 1867,09 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при звільненні ОСОБА_1 не було дотримано вимог трудового законодавства, а тому таке звільнення є незаконним. Проте, суд першої інстанції визначаючи період з 22 червня 2023 року по 15 листопада 2024 року, за який необхідно стягнути середній заробіток на користь позивача, не врахував норми матеріального права, що призвело до ухвалення рішення у цій частині з відповідним порушенням, а тому сума середнього заробітку підлягає перерахунку. Період вимушеного прогулу позивача тривалістю шість місяців з 22 червня 2023 року по 22 грудня 2023 року становить 132 робочих дня, загальна суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача зменшено до 104875,32 грн. При ухваленні рішення суду у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачу була завдана моральна шкода через незаконне звільнення, що стало безумовним стресом для нього, оскільки фактично останній залишився без засобів існування через незаконні дії роботодавця.
Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у частині вирішення позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, залишено без змін. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду в скасованій частині мотивована тим, що оскільки позивача поновлено на роботі, тобто він не має статусу звільненого працівника, підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України не виникли, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув і зробив помилкові висновки про зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, безпідставно пославшись на положення статті 117 КЗпП України, яка не регулює спірні правовідносини. Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу більше, ніж за один рік, а саме за період з 22 червня 2023 року по 15 листопада 2024 року, при цьому позов подано у липні 2023 року, а середній заробіток стягнуто по 15 листопада 2024 року, тобто за період більше одного року, не встановивши у розумінні положень статті 2365 КзпП України, з вини кого зі сторін справи трудовий спір розглядався більше одного року й апеляційний суд при перегляді судового рішення відповідні вимоги закону не досліджував.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що наказом генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР від 30 квітня 2020 року № 115-ос з 04 травня 2020 року ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР.
На виконання Закону України «Про запобігання корупції», рішення Національного Агентства з питань запобігання корупції від 02 березня 2017 року № 75, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09 березня 2017 року за № 326/30194 «Про затвердження Типової антикорупційної програми юридичної особи», та з метою підвищення ефективності запобігання та протидії корупції у КНП «ДОКОД» ДОР, наказом генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР від 26 лютого 2020 року № 43 «Про затвердження антикорупційної програми», ОСОБА_1 було призначено уповноваженою особою з реалізації антикорупційної програми КНП «ДОКОД» ДОР.
Відповідно до наказу КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_4 від 15 червня 2023 року №196-в на період її відпустки з 21 червня по 07 липня 2023 року виконання обов`язків генерального директора покладено на заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення Донченко Г.М.
Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради М.Лукашук від 19 червня 2023 року № 22-КП «Про кадрові питання КНП «ДОКОД» ДОР звільнено ОСОБА_4 , генерального директора комунального підприємства, 19 червня 2023 року відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України та призначено виконуючою обов`язки генерального директора ОСОБА_2 20 червня 2023 року строком на 2 місяці.
Відповідно до наказу про кадрові питання ОСОБА_2 приступила до виконання обов`язків директора Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з 20 червня 2023 року.
Відповідно до наказу від 22 червня 2023 року № 7 виконуючого обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР Юлії Заворотньої звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР, 22 червня 2023 року за прогул, у тому числі, відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Підставою для звільнення ОСОБА_1 у наказі зазначено акт про відсутність працівника на робочому місці від 21 червня 2023 року, акт про відсутність працівника на робочому місці від 22 червня 2023 року, акт про відмову у наданні пояснень від 22 червня 2023 року.
З акта про відсутність працівника на робочому місці від 21 червня 2023 року вбачається, що він складений виконуючим обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про те, що 21 червня 2023 року начальник відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_1 протягом робочого дня самовільно, без відповідного дозволу та з невстановлених обставин був відсутній на робочому місці з 13 год. 04 хв. по 16 год. 10 хв. (більше трьох годин поспіль).
З акта про відсутність працівника на робочому місці від 22 червня 2023 року вбачається, що він складений виконуючим обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про те, що 22 червня 2023 року начальник відділу з кадрових питань та правового КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_1 протягом робочого дня самовільно, без відповідного дозволу та з невстановлених обставин був відсутній на робочому місці з 08 год. 00 хв. по 08 год. 58 хв. Зв`язок із ОСОБА_1 відсутній, про поважність причин своєї відсутності не повідомив.
Відповідно до акта про відмову у наданні пояснень від 22 червня 2023 року, складеного виконуючим обов`язки генерального директора КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 про те, що 22 червня 2023 року начальник відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_1 відмовився надати пояснення з приводу своєї відсутності на робочому місці більше трьох годин поспіль без поважних причин, що підтверджується актом про відсутність працівника на робочому місці від 21 червня 2023 року.
Згідно з актом про відмову у наданні пояснень від 22 червня 2023 року, актом про відмову в ознайомленні з наказом від 22 червня 2023 року, складених 22 червня 2023 року о 10 год.00 хв. та 15 год. 48 хв. відповідно, начальник відділу з кадрових питань та правового забезпечення КНП «ДОКОД» ДОР ОСОБА_1 відмовився надати пояснення щодо своєї відсутності на робочому місці 22 червня 2023 року з 08-00 год. до 08-58 год., а також відмовився ознайомитися з наказом від 22 червня 2023 року № 7 про звільнення з посади.
З копії журналу реєстрації наказів КНП «ДОКОД» ДОР від 20 червня 2023 року вбачається, що за № 7 від 22 червня 2023 року зареєстрований наказ про звільнення з посади, який підписаний ОСОБА_2 .
З копії журналу реєстрації наказів по особовому складу КНП «ДОКОД» ДОР від 19 вересня 2019 року по 04 липня 2023 року, в якому запис про звільнення ОСОБА_1 відсутній.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.
За приписами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. 
Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21.
Суд першої інстанції, встановивши, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням трудового законодавства, зробив вірні висновки про те, що останнього слід поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, що передбачено положеннями статті 235 КЗпП України.
Суд першої інстанції правильно встановив період вимушеного прогулу, визначив середньоденний заробіток позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та надав правову оцінку наданим сторонами доказам, що підтверджують розмір доходів позивача.
Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 24 жовтня 2023 №52 його дохід за квітень та травень 2023 року (два повних відпрацьованих місяця до дати звільнення) склав 37929,00 грн. та 28810,00 грн. відповідно. Кількість робочих днів за ці два місяця 42. Таким чином, середньомісячна заробітна плата складає 33369,50 грн., а середньоденна 794,51 грн. (28810 + 37929= 33369,50 : 42=794,51)
Період вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період часу з 22 червня 2023 року по день ухваленні рішення, тобто 15 листопада 2024 року, становить 367 робочих дня, відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає виплаті становить 291585,17 грн. (367 робочих дня х 794,51 грн.) без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.
Враховуючи наведе, виходячи з положень статті 235 КЗпП України та Порядку, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період зі 22 червня 2023 року по день ухваленні рішення, тобто 15 листопада 2024 року у розмірі 291585,17 грн., тобто з дня звільнення по дату ухвалення судового рішення про поновлення позивача на роботі.
При цьому у спірних правовідносинах виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Підстави для зменшення його розміру відсутні, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 308/5864/18 (провадження № 61-452св20), від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц (провадження № 61-9843св18), від 04 липня 2023 року у справі № 754/13157/19 (провадження № 61-16107св21).
Таким чином, оплата середнього заробітку за весь час провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року і в цьому не було вини працівника (частина друга статті 235 КЗпП України). При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 листопада 2020 року у справі № 234/15372/17 (провадження 61-4998св20), від 27 травня 2022 року у справі № 344/17593/19 (провадження № 61-563св22), від 25 жовтня 2023 року у справі № 209/2875/21 (провадження № 61-1798св23), від 20 березня 2024 року у справі № 132/3064/21 (провадження № 61-4881св23).
У спірних правовідносинах не встановлено вини ОСОБА_1 у розгляді справи більше одного року. 
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що провадження у справі відкрито на підстави ухвали суду першої інстанції 25 липня 2023 року, судове засідання призначене на 18 січня 2024 року не відбулося у зв`язку із неявкою в судове засідання представника КНП «ДОКОД» ДОР, який надав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, в подальшому судове засідання призначене на 07 березня 2024 року не відбулося, оскільки представник КНП «ДОКОД» ДОР до суду повторно не з`явився та надав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що приймає участь в іншому судовому засіданні, 18 червня 2024 року судове засідання також не відбулося, оскільки представник КНП «ДОКОД» ДОР до суду не з`явився та надав до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що приймає участь в іншому судовому засіданні, 26 липня 2024 року судове засідання також не відбулося, оскільки представник КНП «ДОКОД» ДОР надав клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, яке розглянуто не було, оскільки суддя-доповідач перебував у відряджені, розгляд справи був призначений на 09 серпня 2024 року, яке не відбувся з причини перебування судді на лікарняному, судове засідання призначене на 16 жовтня 2024 року не відбулося, оскільки представник КНП «ДОКОД» ДОР до суду не з`явився та надав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що приймає участь в іншому судовому засіданні та лише 15 листопада 2024 року судом ухвалено рішення у даній справі.
За таких обставин, відсутні правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який правильно стягнуто судом першої інстанції з роботодавця, оскільки вини працівника у розгляді даної справи понад один рік не встановлено.
Висновки суду першої інстанції у цій частині узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням трудового законодавства, з яким погоджується колегія суддів, останнього слід поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розумінні положень статті 235 КЗпП України, за період з 22 червня 2023 року по день ухваленні рішення, - 15 листопада 2024 року у розмірі 291585,17 грн., тобто з дня звільнення по дату ухвалення судового рішення про поновлення позивача на роботі, враховуючи відсутність вини працівника у розгляді справи понад один рік.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем не спростовано порушення трудового законодавства, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради - залишити без задоволення.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу-залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 19 травня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров