ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4282/26 Справа № 932/665/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Пищиди М.М.
суддів: Городничої В.С., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 18 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -
В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 липня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано, після чого ОСОБА_1 забрала доньку, переїхала та почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, не повідомляла йому ані адреси, де вони стали мешкати, ані домашній телефон. На дзвінки позивача на мобільний телефон не відповідала. Тобто, відповідач ігнорувала бажання позивача спілкуватися з їх спільною дитиною, брати активну участь у її вихованні, розвитку та житті.
Після того, як безпосередні переговори з відповідачем та звернення до служби у справах дітей не надали ніякого результату, позивач вимушений був звернутись до суду. У зв`язку з тим, що доньці на момент ухвалення рішення суду було лише три роки, його позов було задоволено частково та встановлено часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години, у присутності матері дитини ОСОБА_1 . Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визначення часів спільного відпочинку батька з дитиною, оскільки з огляду на вік дитини вивіз її за межі міста, без присутності матері, наразі не є доцільним.
Не дивлячись на вказане рішення суду, відповідач перешкоджала позивачу в зустрічах з донькою взагалі, навіть в конкретно визначений судом час. Державний виконавець направив подання до органів поліції про вчинення злочину, передбаченого статтею 382 КК України. Лише нещодавно державному виконавцю вдалось вмовити відповідача виконувати рішення суду і вона почала допускати позивача до дитини на 2 години в своїй присутності.
Вказав, що він працює директором товариства з обмеженою відповідальністю, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, жодних шкідливих звичок не має, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини і як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із донькою спричинить шкоду дитині, не існує. Створення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дитиною порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини.
Вважав, що суд повинен прийняти до уваги те, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний систематичний контакт, таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння, вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості.
Також позивач вказав, що наразі донька значно виросла, тому зустрічі у присутності матері вже стали зовсім неактуальними, а він має бажання приймати участь у її вихованні, бачитися та спілкуватися.
Враховуючи вищевикладене позивач просив суд: зобов`язати ОСОБА_4 усунути будь-які перешкоди (приховання місця знаходження дитини, зачинення дверей у приміщенні, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з батьком тощо), у спілкуванні з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
встановити наступний порядок спілкування:
встановити часи спілкування у вихідні дні - кожної другої та четвертої суботи місяця з 10 год суботи до 19 год неділі без присутності матері за місцем проживання батька чи в іншому місці на території України;
в день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та на державні свята з 10 год до 16 год;
в день народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 10 год по 16 год;
7 днів поспіль під час зимових канікул з 16 год 01 січня по 16 год 8 січня з можливістю виїзду за межі міста та закордон;
30 днів поспіль з 09 год 01 червня по 09 год 01 липня, та 15 днів поспіль з 19 год 15 серпня по 19 год 31 серпня під час літніх канікул у період його відпустки та з можливістю виїзду за межі міста та закордон;
встановити адресу передачі доньки в зазначені часи ОСОБА_4 за його пропискою та пропискою доньки, а саме АДРЕСА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - задоволено.
Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .
Визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме:
кожної другої та четвертої суботи місяця з 15 год. суботи до 12 год. неділі;
у день народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) кожного року з 10 год. до 16 год.;
у день народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та на державні свята: Різдво, Новий рік, Великдень кожного року з 10 год. по 16 год.;
зимові канікули - з 8 січня по 14 січня кожного року поспіль з можливістю виїзду за межі міста та закордон;
літні канікули - 30 днів з 09:00 години 01 червня по 09:00 години 1 липня з можливістю виїзду за межі міста та закордон.
У перші два місці після набрання сили рішенням суду у цій справі зустрічі проводити у присутності матері.
Встановлено графік спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 з 19:00 до 19:30 щоденно у режимі відео зв`язку через мережу Інтернет (Telegram, Viber, WhatsApp та інші застосунки), без присутності матері, за наявного забезпечення дитиною засобами зв`язку, з урахуванням її стану здоров`я, зайнятості в навчальних закладах, гуртках за умови особистого бажання дитини.
Визначено місцем передачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьку - ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768, 40 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 липня 2012 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, є батьками дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина - ОСОБА_3 після розірвання шлюбу між батьками проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до характеристики на ученицю 3-Д класу НВК № 137 ОСОБА_5 характеризується позитивно, в характеристиці, зокрема, зазначено, що вихованням дівчинки займається виключно мама дитини – ОСОБА_1 , яка регулярно відвідує школу та має тісний зв`язок з класним керівником, ходить на батьківські збори, приймає активну участь у житті школи. Про батька дитини у школі нічого навіть не чули, школу він не відвідував жодного разу, матеріально не допомагає дитині у її потребах. До першого класу дівчинку привели мама, бабуся та старший брат, у школі інших родичів дівчинки не спостерігалось.
Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем виник спір з приводу визначення часів спілкування ОСОБА_2 з дитиною, чинення ОСОБА_1 йому перешкод у спілкуванні з дитиною – ОСОБА_6 , в зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року у справі № 200/13866/15-ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, усунуто ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зобов`язанням ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки, із встановленням часів спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини ОСОБА_1 , в решті позовних вимог було відмовлено. Цим рішенням суду встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу визначення часів спілкування з дитиною.
На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби, за яким 09 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51943153.
На адресу начальника Бабушкінського відділу поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Бабушкінським відділом державної виконавчої служби м. Дніпропетровська було направлено подання від 20 жовтня 2016 року № 0314/11838, в якому державний виконавець просив прийняти рішення відносно умисних дій ОСОБА_1 . В обґрунтування подання посилався на те, що у Бабушкінському відділі державної виконавчої служби м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження ВП № 51943153 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , у якому державним виконавцем 09 серпня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з наданням боржнику добровільного строку для виконання вказаного рішення до 15 серпня 2016 року.
У зв`язку з невиконанням рішення суду у зазначений строк державним виконавцем направлено вимогу боржнику від 13 вересня 2016 року про виконання приписів виконавчого листа № 200/13866/15-ц від 21 липня 2016 року, за невиконання вимог та ухилення від виконання рішення суду державного виконавця на боржника було накладено штраф. Виходом державного виконавця за адресою боржника встановлено, що боржник двері не відчинив. 20 жовтня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 20 жовтня 2016 року рішення боржником не виконано, боржник умисно вчинює дії, які можуть свідчити про умисне ухилення від виконання приписів виконавчого листа.
Постановою про визнання потерпілим у кримінальному провадженні від 03 серпня 2017 року, винесеною слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Панкратова А. В. визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12017040640001973. Підставою винесення цієї постанови зазначено надходження 11 липня 2017 року до Шевченківського відділення поліції ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР матеріалів заяви ОСОБА_2 про те, що невстановлена особа умисно не виконує рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
Виконавчий лист виконувався сторонами, ОСОБА_2 зустрічався із донькою ОСОБА_7 згідно встановленого судом графіку за спільною домовленістю у присутності бабусі дитини - ОСОБА_8 і ці зустрічі проходили у торгівельно-розважальному комплексі «Дафі» в м. Дніпрі, іноді такі зустрічі не відбувалися, оскільки дитина сторін – ОСОБА_7 не виявляла бажання приходити на зустрічі до батька.
З лютого 2020 року зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7 припинилися, оскільки він на зв`язок з відповідачем не виходив, з дитиною зустрітися не намагався, державний виконавець з питання виконання вищезазначеного рішення суду відповідача із вказаного періоду не викликав, відповідачем будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною з батьком не чинилося. В судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував проти зазначених обставин та пояснив, що спілкування з донькою було ним тимчасово припинено в зв`язку наявною на той час епідемією на COVID-19 та введення карантину в Україні.
За висновком органу опіки та піклування від 07.11.2022 № 4/3-112 встановлено порядок зустрічей позивача з дитиною, а саме: кожної другої та четвертої суботи місяця з 08 год. суботи до 19 год., у день народження дитини кожного року- з 16 год. До 20:00; зимові канікули- з 8 січня по 14 січня кожного року; літні канікули- з 01 липня по 16 липня кожного року інші дні –за домовленістю батьків.
Постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коломейка Д. С. від 09 серпня 2023 року відновлено виконавче провадження ВП № 59787702 з виконання виконавчого листа № 200/13866/15-ц, виданого 28 грудня 2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про усунення ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зобов`язанням ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки, встановивши часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 години у присутності матері дитини ОСОБА_1 . Як зазначено у постанові, до відділу надійшла заява стягувача про відновлення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що боржник перешкоджає побаченню стягувача з дитиною. У цій постанові зазначено про обов`язок стягувача, суду або органу (посадовій особі), якому повернуто виконавчий документ, у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання.
11 вересня 2023 року державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коломейком Д. С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП № 59787702 з примусового виконання виконавчого листа № 200/13866/15-ц, виданого 28 листопада 2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про усунення ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зобов`язанням ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки, встановивши часи спілкування двічі на місяць по суботах з 16 по 19 год у присутності матері дитини ОСОБА_1 . Як зазначено у постанові, підставою видання цієї постанови стало те, що виконавчий документ не пред`явлено у місячний строк за відновленим виконавчим провадженням відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».
ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою в належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно, позивач працює директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Цитадель-Метал», психіатричних та наркологічних показань для виконання батьківських обов`язків не має.
Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлення саме такого способу участі батька у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини і її батьків, не суперечитиме інтересам та правам дитини у спілкування з обома батьками.
Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат.
Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 березня 2021 року у справі № 750/1786/21, у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.»
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20, провадження № 61-16244св21, зазначено, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.
У даній справі суд першої інстанції не встановив негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дитині чи будь-яких інших об`єктивних умов, за яких побачення доньки з батьком можуть відбуватись виключно за бажанням дитини. Судом, також, не встановлено, що між батьком і дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, чи що психоемоційний стан малолітньої ОСОБА_7 свідчать, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини.
Схожий за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17. 
Суд в оскаржуваному рішенні правильно встановив, що позиції сторін у справі свідчать, що вони не дійшли згоди у вирішенні питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення, що обумовлено їх окремим проживанням, неприязними стосунками, які склалися між сторонами, різним баченням бажаного ступеню участі батька, у житті дитини.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у справах № 520/17217/13-ц, № 523/12535/21, суд також розуміє, що малолітні діти є вразливі до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховує всі обставини, що могли спричинити формування саме таких думок у дітей, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вони в силу малолітнього віку неспроможні надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на них.
Дитина постійно перебуває під повним впливом одного з батьків, а саме матері.
Верховний Суд також неодноразово зауважував, зокрема у справах № 686/14512/17, № 182/8343/19, № 523/10461/21, № 127/22210/23, що при оцінці небажання дитини спілкуватися з батьком підлягають врахуванню вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи.
Тому доводи апеляційної скарги щодо неврахування бажання самої дитини ОСОБА_3 у спілкуванні з батьком, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на вищезазначене. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може в повній мірі погодитися з визначеним графіком побачень ОСОБА_2 з ОСОБА_3 . 
Враховуючи інтереси дитини — ОСОБА_3 та її висловлену думку, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, частково взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, апеляційний суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.
Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, суд апеляційної інстанції першочергово враховує інтереси дитини, її вік, стан здоров`я, режим навчання та відпочинку, а також принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні.
Таким чином, частково враховуючи вимоги батька щодо годин зустрічей, висновок органу опіки та піклування, думку самої ОСОБА_3 апеляційний суд дійшов висновку про визначення наступного способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме:
- кожної другої та четвертої суботи місяця з 10-00 год до 20-00 год, без присутності матері, без ночівлі дочки у батька протягом перших трьох місяців після прийняття рішення, а в подальшому з можливістю ночівлі дочки за її бажання; 
- день народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 16-00 год до 20-00 год. без присутності матері;
- зимові канікули з 08 січня по 14 січня кожного року з можливістю виїзду за межі міста із зобов`язанням батька дитини попередньо повідомляти матір дитини засобами зв`язку про намір забрати дитину на відпочинок та в подальшому повідомляти матір про місце перебування дитини, стан здоров`я із забезпеченням телефонного зв`язку з дитиною;
- літні канікули з 01 червня по 16 червня, а також з 01 серпня по 16 серпня, кожного року з можливістю виїзду за межі міста із зобов`язанням батька дитини попередньо повідомляти матір дитини засобами зв`язку про намір забрати дитину на відпочинок та в подальшому повідомляти матір про місце перебування дитини, стан здоров`я із забезпеченням телефонного зв`язку з дитиною;
- на державні свята: Різдво, Новий Рік, Великдень кожного року з 12-00 год по 18-00 год.
Вказаний графік не обмежуватиме права батька на зустріч та спілкування з дитиною, участі у її вихованні, не порушуватиме права та інтереси дитини щодо можливості спілкування з однолітками у вільний від навчання час, а також враховуватиме права та інтереси матері.
Апеляційний суд зауважує, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції змінити шляхом зміни резолютивної частини судового рішення. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 18 грудня 2025 року — змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції: 
визначити наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме:
- кожної другої та четвертої суботи місяця з 10-00 год до 20-00 год, без присутності матері, без ночівлі дочки у батька протягом перших трьох місяців після прийняття рішення, а в подальшому з можливістю ночівлі дочки за її бажання; ;
- день народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 16-00 год до 20-00 год. без присутності матері;
- зимові канікули з 08 січня по 14 січня кожного року з можливістю виїзду за межі міста із зобов`язанням батька дитини попередньо повідомляти матір дитини засобами зв`язку про намір забрати дитину на відпочинок та в подальшому повідомляти матір про місце перебування дитини, стан здоров`я із забезпеченням телефонного зв`язку з дитиною;
- літні канікули з 01 червня по 16 червня, а також з 01 серпня по 16 серпня, кожного року з можливістю виїзду за межі міста із зобов`язанням батька дитини попередньо повідомляти матір дитини засобами зв`язку про намір забрати дитину на відпочинок та в подальшому повідомляти матір про місце перебування дитини, стан здоров`я із забезпеченням телефонного зв`язку з дитиною;
- у день народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 10-00 год по 16-00 год.;
- на державні свята: Різдво, Новий Рік, Великдень кожного року з 12-00 год по 18-00 год.
В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 18 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 20 травня 2026 року.
Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Судді