П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року м. Київ

Справа №363/3820/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/9970/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Баличевої М.Б. 04 березня 2026 року в м. Вишгород,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В
Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн щомісячно і до повноліття дитини.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у стосунках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, спільне проживання не підтримують, а сімейні відносини припинились остаточно. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогоднішній день є малолітньою особою та проживає разом із позивачем. 
Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, позивач фінансово самостійно забезпечила безпеку дитини шляхом переїзду в безпечне місце, за межі України до США, де дитина проживає та здобуває освіту. Всі матеріальні та фінансові потреби сина матір закриває самостійно без участі батька. Відповідач не поділяє витрати з позивачкою на життя та утримання малолітнього сина. Протягом тривалого часу, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у вихованні сина, майже не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами дитини, не здійснює виховних функцій. Син сторін на даний час продовжує проживати у США, де мінімальний прожитковий мінімум становить близько трьох тисяч доларів США на місяць. Відповідач на власний розсуд здійснює виплати на утримання дитини в розмірі, який визначає самостійно, але сума коштів є недостатньою для забезпечення належного утримання дитини з урахуванням віку, потреб у харчуванні, одязі, медичному обслуговуванні, освіті та інших витрати, необхідних для розвитку дитини. 
При цьому, відповідач є власником трьох земельних ділянок у Бориспольському районі Київської області загальним розмір понад 4 гектари, які перебувають в оренді, і з яких відповідач отримує дохід. Також, відповідач працює менеджером у структурі АТ «Укрпошта», отримує регулярні виплати заробітної плати. На переконання сторони позивача, відповідач є достатньо фінансово забезпечений, але відмовляється виконувати батьківський обов`язок утримувати та виховувати свого сина. 
З урахуванням викладеного позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , з метою забезпечення належного матеріального забезпечення, яке відповідатиме потребам дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 4000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду мотивоване тим, що заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 30000 грн, позивач не обґрунтувала та не довела належними та допустимими доказами, що фактично несе витрати на утримання дитини саме в такому розмірі. До матеріалів справи не надано розрахунку щомісячних витрат, підтверджуючих документів щодо вартості навчання, лікування, проживання, харчування, розвитку дитини чи інших обов`язкових витрат, які б у сукупності свідчили про необхідність стягнення аліментів у заявленому розмірі.
Посилання позивача на необхідність збільшення розміру аліментів у зв`язку з проживанням дитини за кордоном саме по собі не є безумовною підставою для визначення аліментів у заявленому розмірі, оскільки такі доводи не підтверджені доказами реального збільшення витрат та їх співмірності із фінансовими можливостями відповідача. Відсутність належного обґрунтування та документального підтвердження фактичних витрат виключає можливість покладення заявленої суми в основу судового рішення. Водночас суд врахував, що відповідач визнав позовні вимоги частково та погодився сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 4000 грн щомісячно. Зазначений розмір аліментів не є меншим за встановлений законом гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який відповідно до прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн станом на 2025 рік та 3 512 грн станом на 2026 рік.
З огляду на викладене, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, відсутність належного обґрунтування необхідності стягнення аліментів у значно більшому розмірі, а також вимоги законодавства щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 4000 грн щомісячно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погодилася із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , її представником - адвокатом Покотило М.Б., подано апеляційну скаргу, в якій вона зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів у сумі 4000 грн обмежився лише поточним офіційним доходом відповідача - пенсією у розмірі 23610 грн. Проте малолітній ОСОБА_3 проживає разом із позивачем у США, де вартість життя перевищує аналогічні показники в Україні.
Звертає увагу, що відповідач є власником чотирьох земельних ділянок у Бориспільському районі Київської області (с. Любарці) загальною площею понад 4,3 гектари, що підтверджується матеріалами справи та деклараціями НАЗК відповідача за 2019 та 2020 роки. Зазначені земельні ділянки перебувають в оренді , відповідно відповідач отримує додатковий дохід. Крім того, відповідно до декларацій НАЗК відповідача за 2019 рік та за 2020 рік ОСОБА_2 задекларував наявність готівкових коштів у розмірі 43000 доларів США та 38000 доларів США. Вважає, що зазначений рівень доходів характеризує реальну платоспроможність відповідача та його здатність забезпечувати утримання дитини на належному рівні.
Зазначає, що звільнення з роботи за власним бажанням у період, коли на особу покладено обов`язок матеріального утримання неповнолітньої дитини, слід розцінювати як свідому дію спрямовану на створення видимості погіршення матеріального становища. Такі дії суперечать принципу добросовісності.
Звертає увагу, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту та розміру фінансового утримання матері та повнолітнього сина.
Вказує, що судом не досліджено фактичне спільне проживання відповідача з ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , з якою відповідач фактично проживає має значні доходи від підприємницької діяльності (679 335 - 829 900 грн/рік), що суттєво зменшує особисті витрати відповідача на утримання спільного домогосподарства. Відповідач проживає у будинку, що належить ОСОБА_4 та користується її автомобілем, а отже не несе витрат на оренду житла чи придбання транспортного засобу.
Вважає, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі 30000 грн є обґрунтованим та пропорційним з урахуванням реальних потреб дитини, яка проживає у країні з високою вартістю життя, сукупного матеріального стану відповідача, принципу рівності батьківських обов`язків.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2026 року в частині, в якій відмовлено у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 грн щомісячно. Судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Білоцька Т.В. вказує, що недоведеним є твердження позивача про те, що вона несе на утримання неповнолітнього сина і сума аліментів має бути визначена в розмірі 30000 грн. Позивач не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факти, які обумовлюють саме такий розмір позовних вимог.
Також зазначає, що доводи щодо зміни майнового стану відповідача є припущенням. У зв`язку з чим просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Коваль М.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 адвокат Білоцька Т.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 листопада 2012 року. (т.1 а.с. 6)
Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що він містить відмітку про перетин кордону США. (т. 1 а.с. 7-8)
З долученого до матеріалів справи додатку до договору про продовження оренди вбачається, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 орендує житло, строк оренди продовжено до 30 червня 2026 року та вартість такої становить 1850 доларів США на місяць. (т.1 а.с. 221)
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №432743529 від 24 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 має у власності земельні ділянки з кадастровим номером 3220884800:04:007:0316, площею 1,6547 га, з кадастровим номером 3220884800:02:004:0295, площею 0,849 га, з кадастровим номером 320884800:02:005:0498 площею 1,6309 га та вони перебувають в строковому платному користуванні (оренді) до 15 червня 2044 року. (т.1 а.с. 18-19)
На підтвердження сплати аліментів відповідач долучив копії платіжних інструкцій отримувачем в яких вказано ОСОБА_1 (т.1 а.с. 39-49)
З консультативного висновку ендокринолога від 28 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 має цукровий діабет 2 типу ІНЗ, субкомпенсований, дефіцит віт ДЗ. (т.1 а.с. 64-65)
З листа начальника відділу звернень суб`єктів владних повноважень АТ «Укрпошта» №1.30.002-34893-25 від 24 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 звільнений з посади начальника відділу супроводу митного контролю 26 серпня 2025 року. (т.1 а.с. 111)
З розрахункових листів на ОСОБА_2 за період з січня 2024 року по серпень 2025 року вбачається, що в січні 2024 року його заробітна плата становила - 19 101,51 грн., в лютому 2024 року - 26 568,18 грн., в березні 2024 року - 48 657,18 грн., в квітні 2024 року - 25 698,18 грн., в травні 2024 року - 60 701,19 грн., в червні 2024 року - 27 485,00 грн., в липні 2024 року - 68 822,80 грн., в серпні 2024 року - 26 745,05 грн., в вересні 2024 року - 27 147,43 грн., в жовтні 2024 року - 58 302,33 грн., в листопаді 2024 року - 17 821,15 грн., в грудні 2024 року - 34 563,35 грн., в січні 2025 року - 22 778,55 грн., в лютому 2025 року - 63 645,60 грн., в березні 2025 року - 28 829,78 грн., в квітні 2025 року - 67 731,09 грн., в травні 2025 року - 61 580,36 грн., в червні 2025 року - 27 393,25 грн., в лютому 2025 року - 59 980,24 грн. та в серпні 2025 року - 101 890,00 грн. (т.1 а.с. 112-131)
З листа Головного управління ДПС у Київській області №18974/5/10-36-12-03-05 від 25 вересня 2025 року вбачається, інформація про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_2 в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податку за період з 01 серпня 2025 року по 24 вересня 2025 року відсутня. (т.1 а.с. 133-134)
Водночас з інформації про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_2 за період з січня 2024 року по липень 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 отримує дохід від СТОВ «Любарецьке» за надання земельної ділянки с/г призначення в оренду у розмірі 29813,66 грн. за рік. (т.1 а.с. 135-137)
З наказу № 9351ік про припинення трудового договору (контракту) від 26 серпня 2025 року вбачається, що пенсія ОСОБА_2 становить 23610 грн. (т.1 а.с. 141-142)

Мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України).
Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
В свою чергу, в силу приписів статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд виходить із безумовного права дитини на належне утримання, виховання, рівень життя та розвитку від своїх батьків, до досягнення повноліття.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітніх дітей, суд враховує стан здоров`я позивачки та відповідача платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вимоги розумності та справедливості, мінімальний розмір аліментів на одну дитину.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.
Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, а відповідач на спростування вказаних обставин і, на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову.

Матеріалами справи встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На сьогоднішній день дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у Сполучених Штатах Америки. Причиною виїзду за межу України позивач зазначає воєнний стан в Україні у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ. Матеріали справи не містять даних щодо заперечення відповідача проти проживання сина разом з матір`ю у США. 
У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на виконання ним своїх батьківських обов`язків щомісячно шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 4000 грн на банківських рахунок позивача, а також надання у володіння дитини банківської карти відкритої на ім`я відповідача, на яку останнім також здійснювався перерахунок коштів 4000 грн щомісячно. 
На підтвердження своєї участі в утриманні сина ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву долучив копії виписок по рахунку та платіжних інструкцій, зі змісту яких вбачається, що він у добровільному порядку щомісячно перераховував на рахунок позивача ОСОБА_1 4000 грн, а також на карту відкриту на ім`я відповідача щомісячно здійснювався перерахунок коштів в розмірі 4000 грн, проте витрати по цій карті проходили у доларах США. А отже факт сплати відповідачем коштів у загальному розмірі 8000 грн щомісячно, спростовує його ж твердження, викладені в заяві від 27 жовтня 2025 року, про неможливість сплачувати більше, ніж 4000 грн. 
Вказане беззаперечно свідчить про те, що відповідач самостійно та свідомо визнавав саме такий сукупний обсяг фінансової допомоги, як об`єктивно необхідний для сина й такий розмір утримання є для відповідача абсолютно посильним, реальним для виконання та не призводить до порушення його власних життєвих інтересів, незважаючи на звільнення з роботи та стан здоров`я. 
З матеріалів справи вбачаються обставини звільнення позивача з місця роботи у зв`язку з виходом на пенсію, розмір якої становить 23610 грн щомісячно. Поряд з цим вбачається і наявність у відповідача майна у вигляді трьох земельних ділянок, які передані в оренду. Це підтверджує наявність у відповідача доходу у вигляді орендної плати.
Колегія суддів враховує найкращі інтереси дитини та вважає недопустимим зменшення обсягу участі батька в утримання дитини за рішенням суду, ніж той який мала дитина до звернення матері з позовом до суду про стягнення аліментів з підстав недостатності таких виплат.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідної участі батька в утримання дитини на рівні 30000 грн щомісячно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не обґрунтувала та не довела належними та допустимими доказами, що фактично несе витрати на утримання дитини у розмірі, де частина становить зазначену суму.
Доводи апеляційної скарги про те, що дитина проживає за кордоном, де рівень цін та витрат є значно вищим, ніж в Україні колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до норм сімейного законодавства України, обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків у рівних частинах (ст. 141 СК України). Перебування позивача за кордоном не може автоматично означати перекладення всього чи більшої частини фінансового тягаря виключно на відповідача, без урахування реальних доходів останнього в Україні. Витрати на дитину мають бути співмірними з можливостями платника аліментів.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності у відповідача інших регулярних високих доходів, або значних грошових заощаджень, які дозволяли б безперешкодно та без шкоди для його власного існування стягувати з нього. При цьому посилання сторони позивача на декларації відповідача за 2019, 2020 роки не приймаються до уваги суду, оскільки не стосуються періоду стягнення аліментів, який заявлений позивачем.
Таким чином стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі поклало б на відповідача надмірний фінансовий тягар, що призвело б до штучного накопичення боргу та порушення балансу інтересів сторін.
Водночас, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси дитини, факт добровільної виплати відповідачем коштів у сукупному розмірі 8000 грн, наявність у відповідача окрім пенсії інших доходів, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума у 4000 грн є необґрунтованою та підлягає збільшенню до 8000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги сторони позивача про необхідність задоволення позову в повному обсязі є неспроможними, оскільки базуються виключно на твердженнях позивача про потреби дитини та не враховують реальний майновий стан відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів з 4000 грн до 8 000 грн щомісячно.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2026 року змінити визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 8000 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 )

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук