Справа № 481/1904/25 
Провадж.№ 2/481/168/2026
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
25.05.2026 Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Вжещ С.І.,
при секретарі Юхименко Т.М.,
за участю представника позивача Павлова Ю.В.,
представника відповідача 1 Бартошук В.О.,
представника відповідача 2 Галач Т.А.,
представника відповідача 3 Ковальчука В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новий Буг, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження в м. Новий Буг цивільну справу за позовом Фермерського господарства "Промінь" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства "Кондор С", третя особа Софіївська сільська рада, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації земельних ділянок та припинення речових прав на земельні ділянки,
В С Т А Н О В И В:
29.12.2025 року до Новобузького районного суду Миколаївської області звернувся представник Фермерського господарства "Промінь", адвокат Павлов Юрій Володимирович з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства "Кондор С", зазначивши третьою особою Софіївську сільську раду, в якому просив: 
1. Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства "Промінь" земельну ділянку загальною площею 37 га, розташовану на території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, а саме: витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства "Промінь" частину земельної ділянки загальною площею 37 га – земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0861; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства "Промінь" іншу частину земельної ділянки загальною площею 37 га – земельну ділянку площею 17 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0888;
2. Усунути перешкоди Фермерському господарству "Промінь" у користуванні земельною ділянкою 37 га, розташованою на території Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, шляхом зобов`язання Фермерського господарства "Кондор С" повернути Фермерському господарству "Промінь" земельну ділянку площею 20 га кадастровий номер 4824582200:03:000:0861, та земельну ділянку площею 17 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0888, які є складовими частинами земельної ділянки загальною площею 37 га;
3. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4824582200:03:000:0861 у Державному земельному кадастрі;
4. Припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 20 га кадастровий номер 4824582200:03:000:0861, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.10.2025 р., номер відомостей про речове право 62115976 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2273881148245;
5. Припинити право оренди Фермерського господарства «Кондор С» на земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0861, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.10.2025 р., номер відомостей про інше речове право 62116426, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2273881148245;
6. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 4824582200:03:000:0888 у Державному земельному кадастрі;
7. Припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 17 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0888, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.10.2025 р., номер відомостей про речове право 62116426 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2741111148245;
8. Припинити право оренди Фермерського господарства «Кондор С» на земельну ділянку площею 17 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0888, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.10.2025 р., номер відомостей про речове право 62116426- реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2741111148245;
9. Здійснити розподіл судових витрат.
Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що спірна земельна ділянка була у 1999 році виділена у постійне користування гр. ОСОБА_3 для організації та ведення селянського (фермерського) господарства, та останній, в свою чергу, 28 січня 2000 року отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою та 29 лютого 2000 року створив та зареєстрував у Новобузькій районній державній адміністрації Миколаївської області Фермерське господарство “Промінь”, та засновником і головою даного господарства був саме гр. ОСОБА_3 . В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 Фермерське господарство «Промінь», в оновленому статуті, продовжувало користуватися земельною ділянкою площею 37 га, наданою колишньому голові господарства в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства. 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 №2632/0/14-20-СГ було припинено право постійного користування земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 74 га, наданих, в тому числі громадянину України ОСОБА_3 та вказані земельні ділянки віднесено до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 
Із листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.04.2020 р. № 27-14-0.6-2868/2-20 слідує, що право постійного користування земельною ділянкою 37 га було припинено, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 №5460/0/14-20-СГ «Про затвердження документації з землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надано у власність земельні ділянки загальною площею 37 га громадянам України згідно із зазначеним переліком: ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200-03:000:0817); ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0824); ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0813); ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0821); ОСОБА_7 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0826); ОСОБА_8 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0829); ОСОБА_9 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0816); ОСОБА_10 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0830); ОСОБА_11 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0825); ОСОБА_12 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0823); ОСОБА_13 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0815); ОСОБА_14 земельну ділянку площею 2 га.(кадастровий номер 4824582200:03:000:0827); ОСОБА_15 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0812); ОСОБА_16 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0820); ОСОБА_17 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0822); ОСОБА_18 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0828); ОСОБА_19 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0814); ОСОБА_20 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0818); ОСОБА_21 земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0819), із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 
Таким чином, за рахунок земельної ділянки площею 37 га, яка була надана у постійне користування громадянину ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства, 19 громадян отримали земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 р. № 2632/0/14-20-СГ та від 16.03.2020 р. № 5460/0/14/20/СГ було порушено право ФГ «Промінь» щодо постійного користування земельною ділянкою площею 37 га для ведення фермерського господарства, що розташована в межах території Новобузького району Миколаївської області, внаслідок чого дане право зникло як таке, що унеможливило подальший обробіток цієї земельної ділянки та одержання доходу. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2024 року у справі № 915/945/2020 ухвалено: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 №2632/0/14-20-СГ “Про припинення права постійного користування земельними ділянками” в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 37,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, посвідченого державним актом на право постійного користування землею серії МК від 28.01.2000, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №148. Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 №5460/0/14/20/СГ “Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення”. Визнано за Фермерським господарством “Промінь”, код ЄДРПОУ 30665424, право постійного користування земельною ділянкою площею 37,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.
Господарський суд дійшов висновку, зокрема, про доведення позивачем наявності у фермерського господарства «Промінь» права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства площею 37 га, згідно державного акту на право постійного користування землею серії МК, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 28.01.2000 за №148. Також господарський суд зазначив, що прийняттям оспорюваних рішень всупереч вимогам земельного законодавства відповідач (Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області) втрутився у право позивача на мирне володіння своїм майном на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що є підставою для визнання їх недійсними.
Земельні ділянки, якими, на підставі договорів купівлі-продажу від 27.03.2020, заволоділа ОСОБА_1 , були об`єднані в одну земельну ділянку площею 20 га за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 25.11.2020 р., дана земельна ділянка була зареєстрована 11.01.2021 р. в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 4824582200:03:000:0861. Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.01.2021 р.
За договором оренди земельної ділянки від 01.02.2022 р. ОСОБА_1 передала земельну ділянку площею 20 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0861, у платне користування ФГ «Кондор С», строком на 10 років. Право оренди земельної ділянки ФГ «Кондор С» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2022 р.
Земельні ділянки, якими, на підставі договорів купівлі-продажу від 09.10.2020, 27.01.2021, 24.04.2023, заволодів ОСОБА_2 , були об`єднані в одну земельну ділянку площею 17 га за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 26.04.2023 р., дана земельна ділянка була зареєстрована 24.05.2025 р. в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 4824582200:03:000:0888. Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2023 р.
За договором оренди земельної ділянки від 12.07.2023 р. ОСОБА_2 передав земельну ділянку площею 17 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0888, у платне користування ФГ «Кондор С», строком на 10 років. Право оренди земельної ділянки ФГ «Кондор С» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.07.2023 р.
Обставина того, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 № 5460/0/14-2С-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» видано з порушенням закону, наслідком чого стало визнання його недійсним у судовому порядку, вказує на те, що ОСОБА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 отримали за рахунок земельної ділянки площею 37 га, належної на праві постійного користування ФГ «Промінь», земельні ділянки у власність держави з порушенням вимог законодавства, тому їх права власності не вважаються такими, що виникли відповідно до закону, що виключає наявність у них правомочності власності, в обсязі, необхідному для розпорядження незаконно отриманим майном.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 купили земельні ділянки у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 з порушенням вимог законодавства і які не мали правомочності розпорядження незаконно отриманим майном. Подальша передача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельних ділянок в оренду ФГ «Кондор С» також ґрунтується на неіснуючих правах. 
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 19.09.2024 у справі № 481/940/23 були визнані недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок та договори оренди землі, скасовано державну реєстрацію прав власності на земельні ділянки та прав оренди земельних ділянок.
Проте, постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.04.2025 р. рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 19.09.2024 р. було скасовано. Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені фактичні обставини у справі, але позивачем був обраний неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_1 набула земельну ділянку площею 2 га із земельної ділянки площею 20 га безвідплатно від держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яке не мало права її відчужувати, а іншу частину земельної ділянки площею 20 га (земельну ділянку площею 18 га) – за відплатними договорами в дев`ятьох осіб, які також не мали прав відчужувати земельні ділянки, оскільки вони не були їх власниками.
ОСОБА_2 набув земельну ділянку площею 17 га за відплатними договорами в дев`ятьох осіб, які також не мали прав відчужувати земельні ділянки, оскільки вони також не були їх власниками.
ФГ «Кондор С» стало тимчасовим володільцем земельних ділянок площею 20 і 17 га внаслідок передачі йому цих земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно, які не мали прав на таку передачу за відсутності у них прав власності на дані земельні ділянки.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. 
В силу вимог ст.14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду 29.12.2025 року визначено головуючу по цій справі суддю Вжещ С.І.
Ухвалою судді від 30.12.2025 відкрито провадження в справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 20.01.2026 року о 10:00 годині, яке відкладене до 17.02.2026 та у якому оголошено перерву до 26.02.2026.
16.01.2026 року від представника відповідача ФГ «Кондор С» Ковальчука В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Неправильно обраний спосіб захисту, право постійного користування не відновлює. З позовних вимог вбачається позбавлення права власності, права користування на спірні земельні ділянки і відсутність вимоги щодо отримання права комунальної власності на спірні земельні ділянки органом місцевого самоврядування. Право постійного користування ґрунтувалось на нормах права, які втратили чинність. Натомість право користування земельною ділянкою державної власності зберігалося до передачі земель сільськогосподарського призначення в комунальну власність органів місцевого самоврядування. Неможливо відновити право постійного користування без титульного власника земельної ділянки. Державний геокадастр втратив право власності, а орган місцевого самоврядування не отримав. Тобто, спірні земельні ділянки не були передані в комунальну власність, так як у власності ДЗК на момент передачі не перебували. Земельні ділянки перебували в приватній власності. Фактично позивач вимагає скасування всіх прав на земельні ділянки, які в подальшому мають стати безхозними. Постійне користування безхозними земельними ділянками законом не передбачене. Слід також звернути увагу на відсутність ідентифікацій спірних земельних ділянок до втраченого права постійного користування земельної ділянки 37 га. Наказом ДЗК було припинено право землекористування на 74 га з переведенням двох земельних ділянок до земельного запасу. Які земельні ділянки та в яких межах були приватизовані не відомо і з матеріалів справи визначити неможливо. Втрачена земельна ділянка 37 га не мала меж в розумінні вимог діючого на даний час законодавства, не мала кадастрового номеру. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Таким чином, доказом ідентифікації земельної ділянки могла бути технічна документація щодо поділу спірної земельної ділянки 37 га на частки по 2 га, в іншому випадку може бути лише припущення щодо ідентифікації спірної земельної ділянки, яке не є доказом. Верховний Суд звертає увагу на те, що для ідентифікації спірних земельних ділянок єдиним доказом є висновок експерта. Земельна ділянка 37 га не була сформована та зареєстрована в ДЗК відповідно до норм діючого законодавства. В господарському суді Миколаївської області позивач не поставив питання про відновлення права користування, а саме скасування Наказу ДЗК, не вплинуло на відновлення права користування, так само як і скасування Наказу про надання права власності на земельні ділянки громадянам. Неправильно був обраний спосіб захисту в господарському суді Миколаївської області, в Новобузькому суді Миколаївської області, рішення якого було скасоване. Неправильно обраний спосіб захисту і в даному провадженні. Відповідачі по справі на законних підставах в межах норм діючого законодавства отримали право власності на земельні ділянки з земель запасу і на теперішній час являються добросовісними набувачами. Відсутні докази порушення порядку отримання земельних ділянок – виготовлення технічної документації, відведення земельних ділянок, наявність будь-яких обмежень, обтяжень, повідомлення про незаконне вилучення земельних ділянок в осіб, які незаконно втратили право користування. Відповідачі є вторинними набувачами після приватизації земельних ділянок, які тим більше не були повідомлені про наявність вимог інших осіб на набуті у власність земельні ділянки. Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів, а може діяти покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у добросовісності цих відомостей. Добросовісний набувач не може відповідати, у зв`язку з порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Добросовісність набувача презюмується, тобто набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Недобросовісність не може ґрунтуватися на припущеннях (Правова позиція викладена в Постанові ВС від 19.09.2025р. у справі № 922/82/20). Відповідно до Конституції України та норм міжнародного права, позиції Європейського Суду, позиції Верховного Суду на підставі рішень Європейського Суду право приватної власності є непорушним. Витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку приватизовану з порушенням порядку може лише орган державної влади з виплатою компенсації вартості (Закон № 4292-ІХ «Про внесення змін до ЦК України» від 09.01.2025р.). Позивач такими повноваженнями не наділений і це теж позиція Верховного Суду.
28.01.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Бартошук В.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила у задоволенні позовної заяви Фермерського господарства “Промінь” відмовити у повному обсязі. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Фермерського господарства “Промінь” до фермерського господарства “Кондор С”. Судові витрати покласти на позивача. Зазначила, що ОСОБА_1 , ознайомившись з твердженнями позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву – такою що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Щодо відсутності доказів того, що спірна земельна ділянка має відношення до ділянок, належних Відповідачам - 1, 2, зазначила, що матеріали позовної заяви не містять жодних доказів того, що належні Відповідачам -1, 2 земельні ділянки за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888 раніше входили до складу саме тієї земельної ділянки площею 37,0 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка раніше перебувала у постійному користуванні фермерського господарства. Натомість, матеріали справи містять лише копію Державного акту на право постійного користування землею, виданого ОСОБА_3 , згідно якого в постійне користування останнього надано спірну земельну ділянку; при цьому, акт містить лише план зовнішніх меж землекористування, яким визначено конфігурацію земельної ділянки, без зазначення кадастрового номеру цієї ділянки. При цьому, згаданим вище наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 № 2632/0/14-20-СГ було припинено право постійного користування двома земельними ділянками, загальною площею 74,00 га, на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області: 1) наданою раніше громадянину ОСОБА_22 , згідно акту на право постійного користування землею від 28.01.2000 № 148; 2) наданою раніше громадянину ОСОБА_23 , згідно акту на право постійного користування землею від 28.01.2000 № 149. Обидві зазначені вище земельні ділянки були віднесеними до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. При цьому, позовна заява не містить жодних доказів того, що земельні ділянки, добросовісно придбані Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сформовані саме за рахунок тієї земельної ділянки, що раніше була вилученою після смерті ОСОБА_22 , а не після смерті ОСОБА_23 . Належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, або за аналогією - формування однієї земельної ділянки за рахунок іншої, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд матиме можливість встановити наявність чи відсутність порушених речових прав позивача саме визначеними ним відповідачами. Разом із тим, відповідний експертний висновок позивачем до матеріалів позову не долучено, у зв`язку з чим його позиція про те, що належні відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки мають відношення до земельної ділянки, яка була вилученою у позивача є документально необґрунтованою та недоведеною. 
Щодо відсутності у позивача права на звернення до суду із заявленими ним позовними вимогами. Зазначила, що частина позовних вимог ФГ “Промінь” спрямована на стверджуваний захист права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888. Так, позивач просить суд, зокрема, про скасування державної реєстрації цих земельних ділянок, припинення права власності відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ці ділянки та витребування ділянок на свою користь у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом із тим, ФГ “Промінь” не наводить жодних доказів наявності у нього права власності ні на ці земельні ділянки, ні на спірну ділянку площею 37,0 га на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка начебто розділена на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Натомість, спірна земельна ділянка, про захист прав користування про яку йдеться, ніколи не перебувала у власності позивача, а була передана його засновнику у постійне користування. Власником же спірної ділянки була і залишається держава. Повноваження представляти державу у спірних правовідносинах належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. Крім того, представляти інтереси держави в суді може прокурор. Разом з тим, в даному випадку ні центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин чи його територіальні органи, ні прокурор не зверталися з відповідними позовними вимогами від імені держави. Верховним Судом зазначено, що законодавство не передбачає права постійного користувача землею на звернення з похідними позовними вимогами на користь держави, чиє право порушене незаконним заволодінням земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності за порушником. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 (910/17038/21), до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження в цій справі. Оскільки право на позов, спрямований на захист володіння держави, належить саме державі, то суб`єкт права постійного користування не має права звертатися до суду з таким позовом від власного імені. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 906/456/22. За такого, ФГ “Промінь” не є особою, уповноваженою на звернення до суду з позовними вимогами про витребування земельних ділянок, належних державі, та похідними вимогами про скасування державної реєстрації цих земельних ділянок та припинення права власності відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ці ділянки. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог за будь-яких обставин. 
Щодо неможливості розгляду частини позовних вимог в порядку цивільного судочинства. Зазначила, що частина позовних вимог заявлена ФГ “Промінь” до юридичної особи - Відповідача-3, ФГ “Кондор С”. Так, позивач просить суд про усунення перешкод у користуванні ним земельними ділянками кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888 шляхом зобов`язання ФГ “Кондор С” повернути ці ділянки Позивачу, а також про припинення права оренди ФГ “Кондор С” на указані вище земельні ділянки, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Навіть якщо не брати до уваги очевидну безпідставність позовних вимог, про яку зазначено у попередніх розділах відзиву, зазначені вище позовні вимоги вочевидь не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 641/5523/19 викладено правовий висновок про те, що за змістом частин першої та третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Таким чином, оскільки спір в частині указаних вище позовних вимог виник між двома юридичними особами, при цьому спірні земельні ділянки орендовані ФГ “Кондор С” з метою ведення господарської діяльності – позовні вимоги у відповідній частині не належать до юрисдикції місцевого загального суду, як суду першої інстанції, з огляду на суб`єктний склад учасників і характер спору. За такого в указаній частині спір підлягає розгляду виключно в порядку господарського судочинства. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, в частині позовних вимог, заявлених до ФГ “Кондор С”, провадження в даній справі підлягає закриттю. Виходячи з наведеного, Відповідачка ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги в даній справі є безпідставними та не підлягають задоволенню. 
03.02.2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галач Т.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила у задоволенні позовної заяви Фермерського господарства “Промінь” відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають з огляду на наступне. ОСОБА_2 земельну ділянку придбав за відплатним договором і на даний час є добросовісним набувачем. Договір купівлі-продажу земельної ділянки оформлений нотаріально. Під час оформлення договору купівлі-продажу нотаріус перевірив в реєстрах наявність обмежень, обтяжень щодо предмету договору, та виявлено їх не було. З матеріалів справи вбачається, що особи, які здійснили відчуження земельних ділянок ОСОБА_2 отримали їх в порядку приватизації з земель запасу, реалізувавши таким чином своє конституційне право на землю. Ухвалюючи рішення щодо передачі земельних ділянок у власність фізичним особам у органу державної влади підстав для відмови у передачі земельних ділянок у власність не було. Господарським судом Миколаївської області скасовано рішення про передачу у власність земельних ділянок без будь-яких мотивованих пояснень, натомість права власності набувачі земельних ділянок позбавлені не були. Законом встановлений певний порядок дій органу державної влади у разі скасування його рішення щодо передачі земельної ділянки у власність в порядку приватизації. Господарський суд Миколаївської області не зобов`язав, а Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не переглянуло своє рішення щодо позбавлення позивача права користування земельною ділянкою. Так само, як і не переглянуто рішення щодо передачі у власність земельних ділянок громадянам. В даному випадку суд не може здійснювати підміну органу державної (виконавчої) влади щодо повноважень, які властиві певному органу. Тобто, не дотримано процедури відновлення втрачених прав на землю в позивача - права користування, у громадян - права власності. Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області вилучена у позивача земельна ділянка віднесена до земель запасу без зміни цільового призначення – для ведення селянського (фермерського) господарства. А громадянам виділені земельні ділянки з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, тобто, земельні ділянки з іншим цільовим призначенням. За таких обставин відсутні докази того, що громадянам для приватизації передані земельні ділянки, які на праві постійного користування належали ФГ «Промінь». Для вирішення подібних спорів єдиним доказом ідентифікації земельної ділянки може бути лише висновок експерта за результатами земельно-технічної експертизи. Звертаю увагу суду на вимоги ч. 5 ст. 390 ЦК України, якими передбачено проведення розрахунків при витребуванні майна з чужого незаконного володіння. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним позивачем окремого позову до держави чи територіальної громади. За таких обставин має бути доведений факт чужого незаконного володіння, а також вирішено питання компенсації вартості нерухомого майна. Також зазначила, що майно може бути витребуване лише на користь держави, а тому належним позивачем щодо вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння має бути орган державної влади, який зобов`язаний компенсувати вартість нерухомого майна. 
02.02.2026 від представника позивача, адвоката Павлова Ю.В. до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Бартошук В.О., у якій останній зазначив, що відзив ОСОБА_24 жодним чином не спростовує заявлені в позовній заяві вимоги і вказані в ній доводи на їх підтвердження. Згідно висновку постанови Верховного Суду від 04.12.2022 р. у справі № 619/2766/19, на який посилається ОСОБА_24 , доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутності такого накладення, є документи, оформлені державним кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, або висновок експерта у земельно-технічній експертизі. ОСОБА_24 зазначає про відсутність такого висновку експерта. Дійсно, у матеріалах справи відсутній такий висновок експерта, проте, на підтвердження накладення земельних ділянок до позовної заяви додано документи, сформовані державним кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки площею 37 га, з якими ОСОБА_24 не ознайомилась. ОСОБА_24 помиляється щодо відсутності права позивача на земельну ділянку площею 37 га та щодо наявності таких прав у Держави.
09.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Бартошук В.О. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому остання зазначила, що в якості доказу твердження позивача про те, що ним належним чином доведено те, що належні Відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888 раніше входили до складу саме тієї земельної ділянки площею 37,0 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка раніше перебувала у постійному користуванні фермерського господарства, останній посилається на додані до позовної заяви “документи, сформовані державним кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки площею 37 га”, з якими, на думку адвоката Павлова Ю.В., не ознайомилась представниця відповідачки. Разом із тим, у відзиві ОСОБА_1 зазначалося, що відсутність доказу того, що належні Відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888 раніше входили до складу саме спірної земельної ділянки площею 37,0 га випливає з наступних обставин. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 № 2632/0/14-20-СГ було припинено право постійного користування двома земельними ділянками , загальною площею 74,00 га, на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області: 1) наданою раніше громадянину ОСОБА_22 , згідно акту на право постійного користування землею від 28.01.2000 № 148; 2) наданою раніше громадянину ОСОБА_23 , згідно акту на право постійного користування землею від 28.01.2000 № 149. Обидві зазначені вище земельні ділянки були віднесеними до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Таким чином, придбані Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ділянки могли бути сформованими як за рахунок ділянки, раніше наданою ОСОБА_22 , так і за рахунок ділянки, наданої раніше ОСОБА_23 . В даному випадку позовна заява не містить передбачених законодавством доказів того, що земельні ділянки, добросовісно придбані Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сформовані саме за рахунок тієї земельної ділянки, що раніше була вилученою після смерті ОСОБА_22 . Таким доказом, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2022 у справі № 619/2766/19, міг би бути висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд мав би можливість встановити наявність чи відсутність порушених речових прав позивача саме визначеними ним відповідачами. Зазначаючи ж про те, що відповідна обставина підтверджується документацією, сформованою державним кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки площею 37 га, представник позивача не наводить жодних посилань на зміст цієї документації та те, яким саме чином із неї вбачається подальше формування за рахунок ділянки, раніше наданої ОСОБА_22 , ділянок за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888. При цьому, адвокат Павлов Ю.В. указує, що інші учасники справи не позбавлені можливості самостійно замовити проведення земельно-технічної експертизи або подати суду відповідне клопотання для отримання висновку експерта про накладення земельних ділянок. Разом із тим, згідно положень цивільного процесуального законодавства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 чт. 81 ЦПК України). Таким чином, позивач у випадку викладення тверджень про формування за рахунок спірної земельної ділянки ділянок за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888 мав подати відповідні докази або клопотання про призначення експертизи одночасно із поданням позовної заяви. За такого доводи позивача в наведеній вище частині є безпідставними. Крім наведеного вище, позивач у відповіді на відзив ОСОБА_1 указує, що остання помиляється щодо відсутності права позивача на земельну ділянку площею 37 га та щодо наявності таких прав у Держави. Такі твердження є вочевидь помилковими та спростовуються наступним. Як зазначалося у відзиві ОСОБА_1 на позовну заяву, позивач просить суд, зокрема, про скасування державної реєстрації цих земельних ділянок, припинення права власності Відповідачів-1,2 на ці ділянки та витребування ділянок на свою користь у Відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом із тим, ФГ “Промінь” не наводить жодних доказів наявності у нього права власності ні на ці земельні ділянки, ні на спірну ділянку площею 37,0 га на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка начебто розділена на земельні ділянки Відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Натомість, спірна земельна ділянка, про захист прав користування про яку йдеться, ніколи не перебувала у власності Позивача, а була передана його засновнику у постійне користування. Власником же спірної ділянки була і залишається держава. Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Отже, повноваження представляти державу у спірних правовідносинах належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів . Крім того, представляти інтереси держави в суді може прокурор. Разом з тим, в даному випадку ні центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин чи його територіальні органи, ні прокурор не зверталися з відповідними позовними вимогами від імені держави. Оскільки право на позов, спрямований на захист володіння держави, належить саме державі, то суб`єкт права постійного користування не має права звертатися до суду з таким позовом від власного імені. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 906/456/22. За такого, ФГ “ПРОМІНЬ” не є особою, уповноваженою на звернення до суду з позовними вимогами про витребування земельних ділянок, належних державі, та похідними вимогами про скасування державної реєстрації цих земельних ділянок та припинення права власності Відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ці ділянки. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог за будь-яких обставин. Окрім іншого, позивач у відповіді на відзив посилається на те, що у випадку незгоди Відповідачки з тим, що частину позовних вимог можливо розглядати в порядку цивільного судочинства відповідні доводи можливо заявити лише під час оскарження рішення суду у справі. Разом із тим, у відповідності до положень ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Фермерського господарства “ПРОМІНЬ” до фермерського господарства “КОНДОР С” подане відповідачкою за наявності відповідного процесуального права та обґрунтоване. Так, ОСОБА_1 зазначено, що спір в частині указаних вище позовних вимог виник між двома юридичними особами, при цьому спірні земельні ділянки орендовані ФГ “КОНДОР С” з метою ведення господарської діяльності – а тому позовні вимоги у відповідній частині не належать до юрисдикції місцевого загального суду, як суду першої інстанції, з огляду на суб`єктний склад учасників і характер спору. Зазначалося, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, інші справи у спорах між суб`єктами господарювання. Отже, у вказаній частині спір підлягає розгляду виключно в порядку господарського судочинства. 
10.02.2026 від представника позивача, адвоката Павлова Ю.В. до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Галач Т.А., у якій останній зазначив, що відзив ОСОБА_25 жодним чином не спростовує заявлені в позовній заяві вимоги і вказані в ній доводи на їх підтвердження. Щодо відсутності того, що громадянам в рамках приватизації були передані земельні ділянки за рахунок земельної ділянки площею 37 га, належної на праві постійного користування позивачу, ОСОБА_25 зазначає безпідставно. Згідно висновку постанови Верховного Суду від 04.12.2022 р. у справі № 619/2766/19, на який посилається ОСОБА_24 , доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутності такого накладення, є документи, оформлені державним кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, або висновок експерта у земельно-технічній експертизі. На підтвердження накладення земельних ділянок до позовної заяви додано документи, сформовані державним кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки площею 37 га. Щодо компенсації вартості земельних ділянок, які мають бути витребувані, то ФГ «Промінь» не є тією особою, яка зобов`язана це робити. 
15.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галач Т.А. до суду надійшло заперечення на відзив, у якому остання зазначила, що представником позивача у відповіді на відзив не спростовані доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. З позовної заяви та долучених позивачем копій документів вбачається, що позивач визнає факт часткового накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку 37 га відносно якої позивач втратив право користування. З матеріалів справи вбачається, що в 2024 році позивачем замовлена розробка технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 37 га, право користування якою він втратив. Рішенням державного реєстратора від 24 лютого 2025 року відмовлено в реєстрації земельної ділянки у зв`язку з тим, що в межах земельної ділянки площею 37 га на території Софіївської сільської ради Баштанського району знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888, та зазначено, що площа співпадіння 54.035% та 45.9449% відповідно. Це свідчить про те, що позивач намагається відновити право постійного користування, в тому числі, й за рахунок земель приватної власності, які в його постійному користуванні не перебували. Звертаючись з позовними вимогами до відповідачів - власників земельних ділянок про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок на користь ФГ «Промінь», позивач фактично вимагає в судовому порядку набуття права власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які у приватній власності позивача не перебували, що є безпідставним, виходячи з вимог закону та Правових позицій ВС викладених у Постанові від 20.12.2024р. у справі № 910/21682/15 (910/17038/21; Постанові від 11.02.2025р. у справі № 906/456/22. Неможливо відновити право постійного користування на земельну ділянку, яка не належить державі. Статтею 140 ЗК України перелічені підстави припинення права власності на земельну ділянку: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності. Перелік підстав є вичерпним, тому вимоги про припинення права власності на земельну ділянку є безпідставними. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою суду від 26.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово на 12.03.2026 року о 10:00 год.
Представник позивача адвокат Павлов Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. 
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час ті місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Бартошук В.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.
Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Галач Т.А., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.
Представник відповідача ФГ «Кондор С», адвокат Ковальчук В.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області 7 сесії ХХІІІ скликання від 28.05.1999 року ОСОБА_3 було виділено 44 га землі (ріллі), з них 7 га в приватну власність та 32 га в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Н-Миколаївської сільської ради (КПСП “Новомиколаївське”). Доручено Госпрозрахунковому бюро при Новобузькому районному відділі земельних ресурсів розробити проекти відводу земельних ділянок.
Рішенням Новобузької районної ради Миколаївської області 10 сесії ХХІІІ скликання від 08.10.1999 року №133 був затверджений проект відводу земельних ділянок на право приватної власності та постійного користування, серед інших, ОСОБА_3 44 га землі (ріллі), з них 7 га в приватну власність та 37 га в постійне користування із земель запасу Новомиколаївської сільської ради (СПСП “Новомиколаївське”). Надано згоду Миколаївській філії інституту землеустрою на відведення земельних ділянок в натурі та виготовлення державних актів.
28 січня 2000 року ОСОБА_3 був виданий державний акт на право постійного користування землею площею 37 га в межах згідно з планом для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований у Книзі записів державних актів не право постійного користування землею за №148.
Розпорядженням Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області від 29.02.2000 року №133-р було зареєстроване селянське (фермерське) господарство “Промінь” ОСОБА_3 .
Згідно з довідки серії АБ № 357013 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, фермерське господарство “Промінь” зареєстровано 29.02.2000 року, ідентифікаційний код 30665424.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 06.07.2011 року.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії ААВ № 059153 від 14.11.2011 Фермерське господарство “Промінь” має юридичну адресу: м. Новий Буг, вулиця Херсонська, будинок 6, керівник Кузьмінська Олена Олександрівна.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 № 2632/0/14-20-СГ, на підставі ст.15-1, 92, 122 Земельного кодексу України, ст..25 Цивільного кодексу України та галузевих нормативно-правових актів, припинено право постійного користування земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 74 га, наданих, громадянам України ОСОБА_3 та ОСОБА_23 , вказані земельні ділянки віднесені до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 
Із листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.04.2020 р. № 27-14-0.6-2868/2-20 слідує, що право постійного користування земельною ділянкою 37 га було припинено, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , не переоформлення у встановленому порядку права користування земельною ділянкою до 01.01.2008 року, як це було передбачено пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 №5460/0/14-20-СГ «Про затвердження документації з землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надано у власність земельні ділянки загальною площею 37 га громадянам України згідно із зазначеним переліком: ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200-03:000:0817); ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0824); ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0813); ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0821); ОСОБА_7 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0826); ОСОБА_8 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0829); ОСОБА_9 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0816); ОСОБА_10 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0830); ОСОБА_11 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0825); ОСОБА_12 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0823); ОСОБА_13 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0815); ОСОБА_14 земельну ділянку площею 2 га.(кадастровий номер 4824582200:03:000:0827); ОСОБА_15 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0812); ОСОБА_16 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0820); ОСОБА_17 земельну ділянку площею 2 га. (кадастровий номер 4824582200:03:000:0822); ОСОБА_18 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0828); ОСОБА_19 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0814); ОСОБА_20 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0818); ОСОБА_21 земельну ділянку площею 1 га (кадастровий номер 4824582200:03:000:0819), із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.02.2022 року у справі № 915/945/2020 визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 року №2632/0/14-20-СГ “Про припинення права постійного користування земельними ділянками” в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 37,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, посвідченого державним актом на право постійного користування землею серії МК від 28.01.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №148; визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2020 року №5460/0/14/20/СГ “Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення”; визнано за ФГ «Промінь», код ЄДРПОУ 30665424, право постійного користування земельною ділянкою площею 37,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Новомиколаївської міської ради Новобузького району Миколаївської області.
Також судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 24.04.2023 року ОСОБА_19 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0814. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_16 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0820. 
За договором купівлі-продажу від 27.01.2021 року ОСОБА_14 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0827. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0812. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_17 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0822. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_21 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0819. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_18 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0828. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_20 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0818. 
За договором купівлі-продажу від 09.10.2020 року ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0815. 
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2855 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0813.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2858 ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0824.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2860 ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0830.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2843 ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:081.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2845 ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0825.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2847 ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0816.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2849 ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0823 
За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.03.2020 року № 2851 ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0826.
За договором купівлі-продажу від 27.03.2020 року № 2853 ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку з кадастровим номером 4824582200:03:000:0829.
З інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру іншого речового права від 16.12.2025 року № 456811288 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим № 4824582200:03:000:0861, власником якої є ОСОБА_1 та яка зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2855, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2847, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2843, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2849, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2845, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2851, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2853, виданого 27.03.2020 року, договору купівлі-продажу, серія та номер: 2860, виданого 27.03.2020 року.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.12.2025 вбачається, що земельна ділянка площею 20 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0861 належить ОСОБА_1 , сформована з земельних ділянок з кадастровими номерами 4824582200:03:000:0817, 4824582200:03:000:0824, 4824582200:03:000:0813, 4824582200:03:000:0821, 4824582200:03:000:0826, 4824582200:03:000:0829, 4824582200:03:000:0816 4824582200:03:000:0830, 4824582200:03:000:0825, 4824582200:03:000:0823. Державна реєстрація земельної ділянки 11.01.2021.
Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2022 року ОСОБА_1 передала орендарю ФГ «КОНДОР С» в оренду земельну ділянку площею 20,0 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0861, на території Новомиколаївської сільської ради Баштанського (Новобузького) району Миколаївської області.
15.02.2022 року було проведено державну реєстрацію договору оренди вказаної земельної ділянки.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.12.2025 вбачається, що земельна ділянка площею 17 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0888 належить ОСОБА_2 , сформована з земельних ділянок з кадастровими номерами 4824582200:03:000:0812, 4824582200:03:000:0814, 4824582200:03:000:0815, 4824582200:03:000:0818, 4824582200:03:000:0819, 4824582200:03:000:0820, 4824582200:03:000:0822 4824582200:03:000:0827, 4824582200:03:000:0828. Державна реєстрація земельної ділянки 24.05.2023.
Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 12.07.2023 року ОСОБА_2 передав ФГ «КОНДОР С» в оренду земельну ділянку площею 17,0 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0888, що знаходиться в межах території Новомиколаївської сільської ради Баштанського (Новобузького) району Миколаївської області. 
Договір оренди зареєстрований державним реєстратором 12.07.2023 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2025 року № 456809623.
Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 19.09.2024 у справі № 481/940/23 визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю., 27.03.2020, що були укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М., що були укладені: - 09 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ; - 27 січня 2021 року – між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 ; 24 квітня 2023 року - між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 ; визнано недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2022 року укладений між ОСОБА_1 та ФГ «КОНДОР-С» щодо земельної ділянки площею 20 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0861; визнано недійсним договір оренди землі від 12 липня 2023 року укладений між ОСОБА_2 та ФГ «КОНДОР-С» щодо земельної площею 17 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0888; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну площею 20 га, кадастровий номер 4824582200:03:000:0861, номер відомостей про речове право 40209213 від 18.01.2021 року; скасовано державну реєстрацію права оренди ФГ «КОНДОР-С» щодо земельної ділянки площею 20 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0861, номер запису про інше речове право 46795273 від 15.02.2022 року; скасувано державну реєстрацію права оренди ФГ «КОНДОР-С» щодо земельної ділянки площею 17 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0888, номер запису про інше речове право 51012843 від 12.07.2023 року; скасувано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 17 га з кадастровим номером 4824582200:03:000:0888, номер відомостей про речове право 50430298 від 26.05.2023 року
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.04.2025 рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 19.09.2024 скасовано; в задоволенні позову відмовлено. Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені фактичні обставини у справі, але позивачем був обраний неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.
Щодо вимог про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, суд вважає за необхідне зазначити.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначила, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15 (пункт 14)).
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387,388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19), на які посилався заявник у касаційній скарзі).
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном, у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).
Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70, 71)).
Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою.
З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14 (провадження № 14-256цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18) зазначила, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).
Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (провадження № 14-651цс18)).
Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі № 910/19865/17 звертає увагу на неможливість одночасного пред?явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника від володіючого не власника (ст. 387 Цивільного кодексу України)) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов?язаний із позбавленням володіння (ст. 391 Цивільного кодексу України)).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) 1990 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування.
Частиною першою статті 17 ЗК України (в редакції 1990 року) встановлено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (частина перша статті 22 ЗК України 1990 року).
Згідно з частиною першою статті 23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.
У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57 гс 19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених устатті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.
Статтею 141 ЗК передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває, як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.
Аналіз положень законодавства свідчить про те, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи, як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство).
У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника, як смерть громадянина - засновника селянського фермерського господарства відсутня.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 (провадження № 12-205 гс 19).
Отже, припинення права ФГ «Промінь», яке у 1999 році була виділена у постійне користування засновнику фермерського господарства ОСОБА_3 для організації та ведення селянського (фермерського) господарства, було неправомірним, тому, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
Відповідно до частини першої статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності, без встановлення строку.
Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»).
У даному випадку постійним користувачем є титульний володілець та достатньою правовою підставою для звернення про витребування майна є наявність Державного акту на право постійного користування землею.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого не має спору. Вимога про витребування може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку, якою володіє позивач.
Суд вважає за необхідне наголосити, що матеріали позову не містять доказів того, що належні відповідачам - 1, 2 земельні ділянки за кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888 раніше входили до складу саме тієї земельної ділянки площею 37,0 га, що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка раніше перебувала у постійному користуванні Фермерського господарства «Промінь». 
При цьому, матеріали справи містять копію Державного акту на право постійного користування землею, виданого ОСОБА_3 , згідно якого в постійне користування останнього надано спірну земельну ділянку; Державний акт містить лише план зовнішніх меж землекористування, яким визначено конфігурацію земельної ділянки, без зазначення кадастрового номеру цієї ділянки. 
Як видно з доказів, наданих суду, а також пояснень сторін, земельна ділянка 37 га не була сформована та зареєстрована в ДЗК до винесення наказу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 06.02.2020 відповідно до норм діючого законодавства, що ускладнює її ідентифікацію.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в 2024 році позивачем замовлялась розробка технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 37 га. Рішенням державного реєстратора від 24 лютого 2025 року відмовлено в реєстрації земельної ділянки у зв`язку з тим, що в межах земельної ділянки площею 37 га на території Софіївської сільської ради Баштанського району знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами 4824582200:03:000:0861 та 4824582200:03:000:0888, та зазначено, що площа співпадіння 54.035% та 45.9449% відповідно.
Оскільки наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 06.02.2020 № 2632/0/14-20-СГ було припинено право постійного користування двома земельними ділянками, загальною площею 74,00 га, на території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області: 1) наданою раніше громадянину ОСОБА_22 , згідно державного акту на право постійного користування землею від 28.01.2000 № 148; 2) наданою раніше громадянину ОСОБА_23 , згідно державного акту на право постійного користування землею від 28.01.2000 № 149, неможливо однозначно стверджувати, що земельні ділянки відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сформовані саме за рахунок тієї земельної ділянки, що раніше була вилученою після смерті ОСОБА_22 , а не після смерті ОСОБА_23 .
За таких обставин, належним способом захисту має бути позов речово-правового характеру, зокрема, віндикаційний позов, про витребування тієї частини земельної ділянки, що перебувала в постійному користуванні ФГ «Промінь» та накладається на земельні ділянки, які знаходиться у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. 
Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр").
Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).
Звідси, належним доказом у справі, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2022 у справі № 619/2766/19, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, або за аналогією - формування однієї земельної ділянки за рахунок іншої, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд матиме можливість встановити наявність чи відсутність порушених речових прав позивача саме визначеними ним відповідачами. 
Схожих за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року в справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23).
Разом із тим, відповідний експертний висновок позивачем до матеріалів позову не долучено, клопотання про призначення експертизи не заявлялось, у зв`язку з чим його позиція про те, що належні відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки у своїй сукупності – це земельна ділянка позивача, яка перебувала в його постійному користуванні до лютого 2020 року, є недоведеною, а тому позов в частині витребування спірних земельних ділянок у відповідачів підлягає відмові в задоволенні. 
Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд вважає за необхідне зазначити. 
Відповідно до вимог статті 391 УЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.  Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статтей 387 і 388 цього Кодексу.
Як зазначалось вище, вимога щодо усунення перешкод у користуванні майном не може бути поєднана з вимогою щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки такі вимоги є взаємовиключними, а тому вона не може бути задоволена. 
Щодо вимоги про припинення права власності та права користування земельними ділянками, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог стаття 140 ЦК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності.
Згідно зі статтею 141 ЦК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, державних чи комунальних некомерційних товариств, крім перетворення державних чи комунальних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом публічно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.
З урахуванням вказаних правових норм, зміст яких для припинення права власності та права користування земельною ділянкою є вичерпним, та відсутній в обґрунтуваннях позовних вимог позивача, тому такі вимоги не можуть бути задоволені.
Вимоги щодо скасування державної реєстрації на земельні ділянки, які є похідними від вимог про витребування майна та припинення права власності на нього, також підлягають відмові в задоволенні.
Щодо посилань представників відповідачів про непідсудність загальному суду спору щодо права оренди на спірні земельні ділянки, який виник між двома юридичними особами, суд вважає за необхідне зазначити.
У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по?перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь?яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по?друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь?які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено в статті 20 ГПК України.
Згідно зі статтею 20 ЦПК України та статтею 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цими кодексами.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.
Статтею 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи, які виникають у зв`язку з провадженням господарської діяльності.
Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.
Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути подано спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів та/або відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо (1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; (2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; (3) предметом спору є однорідні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Позивач визначив відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як власників спірних земельних ділянок за позовними вимогами про їх витребування, усунення перешкод у їх користуванні та припинення права власності на них.
Зі свого боку, ФГ «Кондор-С» є відповідачем за позовними вимогами ФГ «Промінь» про припинення права користування спірними земельними ділянками, які були передані відповідачами – власниками цих земельних ділянок ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) в оренду. Такі позовні вимоги є похідними від вимог про витребування земельних ділянок, припинення права власності на них, оскільки позивач хоче відновити своє право користування спірними земельними ділянками для продовження здійснення господарської діяльності.
Суд вважає, що вирішення спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог про припинення права користування земельними ділянками, висунутих до ФГ «Кондор-С», і за правилами цивільного судочинства в частині позовних вимог до ОСОБА_27 та ОСОБА_28 про витребування земельних ділянок, припинення права власності, порушуватиме принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від  23 листопада 2021 у справі 641/5523/19.
З огляду на зазначене суд вважає, що справа в цілому підлягає розгляду в межах цивільного судочинства, а тому посилання представників відповідачів про необхідність закриття провадження в цій частині є помилковим.
Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, витрати позивача, понесені ним під час пред`явлення позовних вимог залишаються за його рахунок.
Керуючись ст. 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні позову Фермерського господарства "Промінь" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Фермерського господарства "Кондор С", третя особа Софіївська сільська рада, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації земельних ділянок та припинення речових прав на земельні ділянки,
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Позивач: Фермерське господарство "Промінь", адреса місцезнаходження: 55601, Миколаївська область, Баштанський район, м.Новий Буг, вулиця Херсонська, 6.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Фермерське господарство "Кондор С", місцезнаходження: 55601, Миколаївська область, Баштанський район, м. Новий Буг, вулиця Мельникова Володимира, 26Б.
Третя особа: Софіївська сільська рада (місцезнаходження: 55632, Миколаївська область, Баштанський район, село Софіївка, вулиця Софіївська, 42/1.
Повний текст рішення виготовлений 27.05.2025 року.
Суддя С.І. Вжещ