номер провадження справи 9/29/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 Справа № 908/552/26
м.Запоріжжя 

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» 
до відповідача: Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради 
про стягнення суми 11163,60 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без повідомлення (виклику) сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» про стягнення з відповідача: Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради суми 11163,60 грн заборгованості.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 04.03.2026 присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/552/26, здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.
Ухвалою суду від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/552/26, присвоєно номер провадження справи 9/29/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Підставою для звернення з позовом зазначено невиконання відповідачем, як власником квартири № 22 в будинку №1 по вулиці Магара в місті Запоріжжі, зобов`язань щодо оплати послуг наданих ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» в рамках Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-492 від 06.09.2017 в період з 01.11.2017 по 31.08.2023, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 11163,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог також зазначено, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, приміщень загального користування та прибудинкової території. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, ст. 322 ЦК України та ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Запорізька міська рада зобов`язана оплачувати управителю послугу з управління багатоквартирним будинком пропорційно до її частки співвласника незалежно від обставин використання спільного майна. За послуги з управління багатоквартирним будинком по кв. 22 (особовий рахунок № 115301184) обліковується заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.08.2023 у сумі 11 163,60 грн. Запорізька міська рада не є розпорядником бюджетних коштів та не має рахунків у фінансових установах. Головним розпорядником коштів, який здійснює видатки, є Виконавчий комітет Запорізької міської ради. Тому позивач просить стягнути з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, платник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 02140892, банк: Державна казначейська служба України м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (ЄДРПОУ 440413159; 69098, IBAN № НОМЕР_1 ; МФО 313399; ІПН 404131508305) заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.08.2023 у сумі 11 163,60 грн. У позовній заяві також наведений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу, докази на підтвердження яких будуть надані суду пізніше.
24.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.03.2026, вх. № 6599/08-08/26 від 25.03.2026), який прийнятий судом до розгляду, що відображено в ухвалі від 30.03.2026. У відзиві вказано, що Запорізька міська рада не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що протирічать нормам чинного законодавства України, а також такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Наголошено, що з урахуванням загального трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, та з огляду на те, що позивач звернувся до суду 04.03.2026 року, трирічний строк позовної давності сплив щодо вимог, право на звернення за якими виникло до 04.03.2023 року. При цьому, позовні вимоги заявлено щодо стягнення заборгованості за період з листопада 2017 року по серпень 2023 року. Отже строк позовної давності сплив щодо вимог про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком за період з листопада 2017 року по березень 2023 року включно. З урахуванням періодичного характеру відповідних платежів, вимоги про стягнення заборгованості за період з листопада 2017 року по березень 2023 року включно підлягають перевірці судом на предмет дотримання строків позовної давності. Позивач у позовній заяві не навів обґрунтованих пояснень щодо дотримання строків позовної давності та не здійснив належного розрахунку таких строків з урахуванням змін законодавства. З огляду на викладене, відповідач заявляє про застосування строків позовної давності та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, строк звернення щодо якої сплив. По суті заявлених вимог відповідач зазначив, що Запорізька міська рада є співвласником багатоквартирного будинку, проте не є споживачем житлово-комунальних послуг. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегулюванні нормами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі – Закон № 417). В той же час, відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, у тому числі послуги з управління багатоквартирним будинком врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон № 2189). Аналіз положень Закону № 2189 дає підстави для висновку, що в розумінні цього Закону, крім власника об`єкта нерухомості, індивідуальним споживачем може бути також інша особа, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб. Тобто, для визнання індивідуальним споживачем іншої, відмінної від власника об`єкта особи, остання, повинна фактично користуватися цим об`єктом за згодою власника, та отримувати при такому користуванні житлово-комунальні послуги саме для власних потреб. Частиною 4 ст. 12 Закону № 417 передбачено, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/ або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень. На момент виникнення спірних правовідносин (період з листопада 2017 року по серпень 2023 року) підлягали застосуванню норми Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України від 30.06.1983 № 5464-X (далі – ЖК України) мешканці неприватизованих квартир, що належать до державного житлового фонду, є наймачами. Пунктом 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі – Правила № 572), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування. Згідно з ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (Закон №1871) реєстрація місця проживання особи у житлі, що підлягає приватизації, а також у службовому житлі підтверджує право на проживання особи в цьому житлі. Отже, наявність реєстрації місця проживання в квартирах державного житлового фонду підтверджує право на проживання особи в такому житлі та свідчить про законність найму квартири комунальної власності такою особою. Так, будинок по АДРЕСА_1 був введений в експлуатацію у 1961 році (що підтверджується актом приймання-передачі будинку, доданого позивачем до позовної заяви), тобто до введення в дію Житлового кодексу України. У зв`язку з чим, встановити хто отримував Ордер на дане житлове приміщення та чи укладався договір найму встановити не виявляється можливим. За архівною інформацією Міського комунального підприємства «Основаніє», в програмному забезпеченні підприємства до 01.09.2016 по кв. АДРЕСА_2 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 , відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 (копія листа МКП «Основаніє» від 06.03.2026 №125/01-03 додається). Аналіз норм ст.ст. 61, 64, 65 ЖК України, Закону №1871, в їх системній сукупності, дає підстави для висновку, що вселення вказаної особи до спірної квартири та наявність реєстрації місця проживання підтверджує її право на проживання в цьому житлі та свідчить про законність найму вказаної квартири комунальної власності. За приписами статей 66, 67, 68 ЖК України, пункту 7 Правил № 572, наймач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 3 ст. 815 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Таким чином наймач квартири комунальної власності в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг, а тому зобов`язання по оплаті вартості фактично спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом. Відсутність у споживача права власності на квартиру не може бути підставою для звільнення його від оплати отриманих послуг, а тому стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком по квартирам комунальної власності повинно здійснюватися зі споживачів (наймачів) таких квартир. Враховуючи вищевказане, наймач квартири № 22 по вул. Магара буд. 1 у м. Запоріжжя є споживачем житлово-комунальних послуг, зобов`язання по оплаті вартості фактично спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а тому відсутні підстави для стягнення з Запорізької міської ради заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 по 31.08.2023. Схожі висновки викладено у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 19.08.2019 у справі № 641/7403/16-ц, від 13.11.2019 у справі № 686/14833/15-ц. За таких обставин, Територіальна громада в особі Запорізької міської ради не є належним відповідачем у даній справі, оскільки обов`язок щодо сплати послуги з управління багатоквартирним будинком покладається на споживача (наймача) кв. АДРЕСА_2 . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» в повному обсязі.
24.03.2026 до суду також надійшло клопотання Запорізької міської ради про витребування доказів, а саме – про витребування у Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради інформації про осіб, які у період з 01.11.2017 по 30.08.2023 були зареєстровані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магара, буд. 1, кв. 22 (із зазначенням підстави їх реєстрації за даною адресою). 
Ухвалою суду від 30.03.2026 вищезазначене клопотання відповідача про витребування доказів задоволено.
03.04.2026 до суду, на виконання зазначеної ухвали, від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради надійшов лист (відповідь) «Про надання інформації» від 02.04.2026 № 06.4-06/02/11435 (арк.с. 63).
Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», за результатами проведеного конкурсу призначено управителів багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі.
Так, зокрема, призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжі, згідно з додатком № 1 до цього рішення, за об`єктом конкурсу (група будинків) №1 – Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (позивач у даній справі).
Відповідно до Додатку № 1 рішення, до переліку багатоквартирних будників, в тому числі, був включений будинок за адресою: вул. Магара 1 (п. 491).
Згідно з п. 5, п. 6 та п. 7вищезазначеного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради:
Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради доручено підготувати проект договору з надання послуг з управління багатоквартирними будинками міста Запоріжжя, що має бути укладеним від імені власників багатоквартирних будинків з переможцями конкурсу уповноваженою особою виконавчого комітету Запорізької міської ради, строком на один рік, з обов`язком управителя розпочати надання послуг з управління багатоквартирними будинками з 01 листопада 2017 року (п. 5 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради). 
Уповноважено заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Бородая О.М. укласти договір з надання послуг з управління багатоквартирними будинками міста Запоріжжя від імені власників багатоквартирних будинків з переможцями конкурсу (п. 6 рішення). 
Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради доручено забезпечити доведення до відома співвласників багатоквартирних будинків інформації про управителя, з яким укладено договір, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Запорізької міської влади та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них, відповідного оголошення, що має містити інформацію про повне найменування управителя, його контактні телефони, номер та дату укладення договору, ціну послуги (п. 7 рішення).
Співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: 69059, м.Запоріжжя, вул. Магара, буд. 1, в особі заступника голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів влади Бородай О.М., який уповноважений на укладення цього договору рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 №520, згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані – «Замовник», з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія», надалі іменується – «Управитель», з іншої сторони, був укладений Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №К-492 від 06.09.2017 (далі – Договір). 
За змістом п. 1 цього Договору, Управитель зобов`язується надавати Замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі – Об`єкт).
Загальні відомості про об`єкт зазначаються у додатку 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. В управління передається майно об`єкта, що належить власникам (співвласникам) окремих приміщень на праві спільної власності (п.п. 2, 3 Договору).
За Актом прийняття-передачі об`єкта в управління (додаток 1 до Договору) Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» прийнято в управління об`єкт по АДРЕСА_1 . 
01.08.2023 Співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул. Магара, буд. 1 та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» підписаний Договір №К-492/Р про розірвання договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, згідно з п. 1 якого, у відповідності із рішенням зборів співвласників зазначеного житлового будинку сторони дійшли згоди розірвати з 31 серпня 2023 договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-492.
Як зазначено у позовній заяві, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 30,67 м.кв, перебуває у власності Запорізької міської ради, а отже вважається неприватизованою. Запорізька міська рада зобов`язана оплачувати управителю послугу з управління багатоквартирним будинком пропорційно до її частки співвласника незалежно від обставин використання спільного майна. По оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком по кв. АДРЕСА_3 (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) обліковується заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.08.2023 у сумі 11 163,60 грн. 
До позовної заяви додано, зокрема, копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно з якою власником об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 30,67 кв.м, є Запорізька міська рада, код ЄДРПОУ 04053915. 
Відповідачем додано до відзиву, в тому числі, копію листа МКП «Основаніє» від 06.03.2026 №125/01-03 (арк.с. 48), в якому, зокрема, вказано, що до 01.09.2016 по квартирі АДРЕСА_5 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 ; відповідальний квартиронаймач – ОСОБА_1 (копія особового рахунку додається); в документах архівного фонду МПК «Основаніє» Ордер на квартиру АДРЕСА_2 відсутній. У копії наданого МПК «Основаніє» особового рахунку № НОМЕР_3 (арк.с. 48 зі зворотного боку) по вказаній квартирі зазначено: «статус житла: тергромада; підстава: рішення ВК № 209-р від 06.09.1995».
Зі змісту листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради 02.04.2026 № 06.4-06/02/11435 «Про надання інформації» (арк.с. 63), наданого на виконання ухвали суду у даній справі від 30.03.2026, слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.01.2017 по 30.08.2023 була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.12.1972 по 17.06.2022 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів Україна щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» встановлено, що повноваження в сфері реєстрації фізичних осіб делеговано органам місцевого самоврядування. Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради реалізовував зазначені повноваження з 04.04.2016. Також у листі зазначено, що документи, які підтверджують підставу реєстрації місця проживання до Департаменту не передавались; надати засвідчені копії відповідних письмових доказів, які підтверджують підставу зняття з реєстрації не є можливим у зв`язку зі знищенням цих документів. 
Згідно з доданим до позовної розрахунком (арк.с. 9) заборгованість з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_4 , о/р 115301184), за період з 01 листопада 2017 по 31 серпня 2023, становить 11 163,60 грн.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 11 ЦК України слідує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 169 Цивільного кодексу України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
За змістом ст.ст. 172, 327 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
У ст. 1 вказаного Закону визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. 
Співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними спільним майном (ст. 360 ЦК України).
Статтею 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносини, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі – Закон № 417-VIII). 
У частині 1 ст. Закону № 417-VIII наведені, зокрема, наступні визначення термінів, які вживаються у цьому Законі:
співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку (пункт 5); 
управитель багатоквартирного будинку (далі управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (пункт 7); 
управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (пункт 8); 
частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (пункт 9).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону № 417-VIII, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Згідно зі ст. 9 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.
Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ч. 1 ст. 10 Закону № 417-VIII).
В пунктах 4 та 5 Перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, зокрема, наступне.
Установити, що до визначення співвласниками багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, форми управління багатоквартирним будинком, але не більше одного року із дня набрання чинності цим Законом, послуги з утримання такого будинку надає суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у багатоквартирному будинку до набрання чинності цим Законом.
У разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом. 
У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. 
Якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк. 
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
За змістом ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону № 417-VIII, обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласник звільняється від відповідальності за договором, який є обов`язковим для всіх співвласників, якщо доведе, що належним чином виконав відповідні обов`язки співвласника.
Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч. 3 ст. 12 Закону № 417-VIII).
Як встановлено судом вище, 06.09.2017 співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: 69059, м. Запоріжжя, вул. Магара, буд. 1, згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 № 520, Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (Замовник), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (Управитель), з іншої сторони, був укладений Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-492, який відповідно до Договору № К-492/Р від 01.08.2023 був розірваний з 31 серпня 2023. 
В пунктах 1 та 5 Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-492 сторони, зокрема, визначили, що управитель зобов`язується надавати Замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях. Сторони погодилися, що Замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлового-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 5,20 грн на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті. 
В п. 11 Договору визначено, що управитель має право, зокрема, отримувати плату за виконання своїх обов`язків. 
Правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього договору і не врегульовані ним, регулюються відповідно до законодавства (п. 23 Договору).
Порядок надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі послуга з управління), що здійснюється управителем на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - договір управління), укладеного відповідно до Законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та «Про житлово-комунальні послуги» визначено Правилами надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712 (далі – Правила № 712). 
Пунктом 29 Правил № 712 передбачено, що плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інший порядок та строки не визначені договором управління. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. 
Ціна послуги з управління визначається за домовленістю сторін, а у разі визначення управителя на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташовані багатоквартирні будинки, або іншим органом - суб`єктом владних повноважень, якому делеговано функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання, ефективної експлуатації та необхідного рівня і якості послуг - на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу (п.31 Правил). 
Ціна послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління, та включає: витрати на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису; винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін (п.32 Правил).
Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).
Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, в період з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2023 року за управління будинком по особовому рахунку НОМЕР_3 (квартира №22, загальної площею 30,67 кв.м) до сплати щомісячно нараховано суму 159,48 грн (пропорційно до загальної площі квартири). Оплата зазначених послуг за вказаний період фактично не здійснювалась, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 11163,60грн, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача. 
Докази виконання зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком відповідачем не надані та в матеріалах справи відсутні.
На підставі усього вищевикладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 11163,60 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо наведених у відзиві доводів про те, що Територіальна громада в особі Запорізької міської ради не є належним відповідачем у даній справі, суд зазначає наступне.
Частиною 4 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», на яку, в тому числі, посилається відповідач, передбачено, що зобов`язання зі здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.
Зі змісту ст.ст. 61, 63, 65-1 Житлового кодексу України (Кодекс втратив чинність 15.02.2026, крім окремих положень, на підставі Закону № 4751-IX від 13.01.2026; був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (далі – Закон № 2482-XIІ), яким визначені правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч.1 ст. 2 Закону № 2482-XII).
Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 5 Закону № 2482-XII право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону № 2482-XII).
Як зазначалось вище, відповідно до інформації, наданої в листі Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради 02.04.2026 № 06.4-06/02/11435 «Про надання інформації» (арк.с. 63) на виконання ухвали суду у даній справі від 30.03.2026, за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.12.1972 по 17.06.2022, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з доданою до позовної заяви копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власником об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 30,67 кв.м, є Запорізька міська рада (код ЄДРПОУ 04053915). 
Таким чином, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 30,67 кв.м, не була приватизована, тобто не вибувала з державного житлового фонду та, відповідно, її власним була та залишається територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Фізична особа, яка проживала у цій квартирі та була зареєстрована у ній з 08.12.1972 по 17.06.2022, померла у березні 2022 року.
Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №К-492 від 06.09.2017, який в подальшому був розірваний з 31.08.2023, було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (Управитель) та Співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 (Замовник), тобто, в тому числі, і Запорізькою міською радою, як власником квартири АДРЕСА_3 в цьому будинку.
Зі змісту ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» слідує, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.
Заборгованість власників квартир по укладених угодах, пов`язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 10 зазначеного Закону).
Отже Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є належним відповідачем за позовом у даній справі та має виконувати обов`язок зі сплати наданих позивачем послуг за укладеним договором на рівних умовах з усіма співвласниками. 
Стосовно застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2017 року по березень 2023 року включно, про яке заявлено відповідачем, суд зазначає наступне.
Відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Приписами ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Судом враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 на всій території України був установлений карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався.
Відповідно до Закону України № 540-IX від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (Закон набрав чинності 02.04.2020), розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023.
Тобто на час дії карантину строк позовної давності був продовжений – з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений воєнний стан строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі цей строк неодноразово продовжувався та триває досі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 (Закон набрав чинності 17.03.2022) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 
В подальшому, Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції:«У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, зокрема, зроблені наступні висновки: «… в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану».
Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 4 вересня 2025 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключений.
Отже, після продовження та зупинення, перебіг позовної давності відновився з 04.09.2025. 
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 цього Кодексу). 
Згідно зі ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Приписами ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з листопада 2017 року по серпень 2023 року. 
Згідно з п. 29 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712, плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. 
Отже, перебіг трьохрічного строку позовної давності за зобов`язаннями щодо оплати вищезазначених послуг (які, як визначено у Договорі про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № К-492, сплачуються щомісячно), починається з наступного дня, після спливу строку на виконання кожного окремого платежу. В даному випадку – з 21 числа місяця, наступного за відповідним розрахунковим місяцем спірного періоду. 
Cтроком позовної давності для вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг позивача за управління багатоквартирним будинком за листопад 2017 (перший місяць спірного періоду заборгованості), з кінцевим строком виконання зобов`язання – 20.12.2017, був строк до 21.12.2020 включно, оскільки прострочення виникло з 21.12.2017.
Станом на 12.03.2020 (день введення карантину) до спливу загального трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати послуг за листопад 2017 (21.12.2020) залишалось 285 днів. З 04.09.2025 перебіг цього строку відновився та, відповідно, його закінченням є 15.06.2026. 
Позивачем подано до суду позовну заяву через систему «Електронний суд» 04.03.2026, тобто до закінчення вищезазначеного строку позовної давності. 
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності за заявленими у даній справі позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з листопада 2017 року по серпень 2023 року позивачем не пропущений. 
Витрати зі сплати судового збору згідно з положеннями статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.
У прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути заборгованість з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради із зазначенням платником – Виконавчого комітету Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 02140892.
Суд зазначає, що зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 11 та ч.ч. 1, 8 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є зокрема їх виконавчі комітети, які утворюються відповідною радою та є підконтрольними і підзвітними раді, що його утворила.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів.
З положень ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що розгляд та затвердження місцевого бюджету відноситься законодавством до виключної компетенції місцевих рад.
За змістом статті 28 вказаного Закону, до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо забезпечення виконання місцевого бюджету, а також здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.
Статтею 1 Бюджетного кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів – бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.
Згідно з приписами п. 3 ч. 2, ч. 4 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет відповідно до пунктів 2 і 3 частини другої цієї статті.
Тобто, виконавчі комітети міських рад утворюються, в тому числі, для здійснення фінансування видатків з місцевого бюджету. Фінансові ресурси на виконання статей видатків закріплюються за виконавчими органами відповідних органів місцевого самоврядування.
Отже Запорізька міська рада затверджує місцеві бюджети, уповноважена на здійснення витрат бюджету, але не є розпорядником бюджетних коштів та не має рахунків у фінансових установах. Головним розпорядником коштів, який здійснює видатки є Виконавчий комітет Запорізької міської ради.
Таким чином, стягнення грошових коштів з Запорізької міської ради, в тому числі за рішенням суду, в силу наведених вище законодавчих норм може здійснюватись з рахунків Виконавчого комітету Запорізької міської ради.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 04053915 (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206; платник: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, код ЄДРПОУ 02140892, 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія», код ЄДРПОУ 40413159 (49005, м. Дніпро, пров. Біологічний, буд. 2А) суму 11 163 (одинадцять тисяч сто шістдесят три) грн 60 коп. заборгованості та суму 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Рішення складено та підписано 04.06.2026.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України. 

Суддя О.С. Боєва