УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 372/920/23
провадження № 61-3254ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на додаткове рішення Обухівського районного суду Києвської області від 17 січня 2024 року у складі судді Проць Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року в частині залишення додаткового рішення без змін, у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І., повний текст складений 06 лютого 2026 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І., повний текст складений 06 лютого 2026 року, у справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2023 року керівник Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду загальною площею 0,9108 га, шляхом визнання недійсним розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації від 21 грудня 2009 року № 1685 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району. Просив також усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення загальною площею 0,9108 га, шляхом скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку у Поземельній книзі щодо державних актів: серії ЯИ №452732 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:016:0111, площею 0,2500 га, зареєстрованого 26 липня 2012 року за №3223155400030160111:3:001; серії ЯИ №452733 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:016:0112, площею 0,2500 га, зареєстрованого 26 липня 2012 року за № 3223155400030160112:3:001; серії ЯИ №452734 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:03:016:0113, площею 0,4108 га, зареєстрованого 26 липня 2012 року за №3223155400030160113:3:001 та повернути вказані земельні ділянки на користь Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року у складі судді Проць Т. В., у задоволенні позовних вимог керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтерасах Київської обласної державної адмінстрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року заяву адвоката Федька Т. В. задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення по справі № 372/920/23 (провадження № 2-623/23/23) за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтерасах держави в особі Київської обласної державної адмінстрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 24 800 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що:
звертаючись з заявою про ухвалення додаткового рішення відповідач чи/або його представник Федько Т. В. не надав належних та допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем витрат на правничу допомогу у справі № 372/920/23, зокрема, квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого відповідного документу;
за наведених обставин заява в частині витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає;
разом з тим, представником відповідача суду подано квитанцію № 214983558 від 29 червня 2023 року про оплату за проведення земельно-технічної експертизи № 28/06-2023 у справі на суму 24 800 грн, висновок вказаної експертизи приймався судом при вирішенні спору, вимоги заяви в цій частині узгоджуються з положенями статті 139 ЦПК України та підлягають задоволенню. При цьому розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони суд визнає співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим експертом на виконання робіт;
суд вважав необхідним також зазначити, що за змістом положень процесуального закону прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених відповідним процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом, він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду;
тобто, звертаючись до суду із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат;
враховуючи, що Обухівська окружна прокуратура не має статусу юридичної особи, діє без коду ЄДРПОУ, який є обов`язковим реквізитом виконавчого документу, оскільки підпорядкована Київській обласній прокуратурі, тому саме на Київську обласну прокуратуру як юридичну особу мають бути покладені витрати відповідача на проведення експертизи;
враховуючи викладене, суд поклав на Київську обласну прокуратуру обов`язок відшкодувати відповідачу вказані витрати на проведення експертизи у сумі 24 800 грн, а в іншій частині заяви суд відмовляє.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року, повний текст якої складений 06 лютого 2026 року, апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури О. Ткаленка та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федька Т. В. залишено без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції в частині оскарження додаткового рішення зазначив, що: 
колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача, що не надання доказів оплати витрат на правову допомогу, не може бути підставою для відмови у відшкодуванні понесених витрат;
разом з тим у поданій заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Федько Т. В. не навів обґрунтування неможливості подання ним доказів на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу до відзиву на позовну заяву або до ухвалення рішення у даній справі;
за таких обставин, колегія суддів вважала, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Федька Т. В. про стягнення з прокуратури витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає; 
разом з цим, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції правомірно стягнув з прокуратури понесені відповідачем витрати на проведення експертизи, оскільки до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду;
суд врахував висновок експерта, як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення, тому правомірно прийшов до висновку, що витрати, здійснені відповідачем за проведення судової експертизи у справі, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню у сумі 24 800 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, повний текст якої складений 06 лютого 2026 року, заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Федька Т. В. задоволено частково. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн.

Апеляційний суд виходив з того, що:
у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кіян А. В. зазначив, що попередня (орієнтовна) сума витрат відповідача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становитиме 75 000 грн, остаточний розрахунок судових витрат та докази їх понесення будуть надані суду протягом п`яти днів після прийняття постанови у даній справі;
у заяві про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Федько Т. В. просив стягнути з позивача витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 53 544,29 грн, що дорівнює 6,5 годин роботи адвоката, з розрахунку вартості однієї години - 190 євро в гривневому еквіваленті;
до відзиву на апеляційну скаргу представником відповідача долучений договір про надання правової допомоги № 28/03-01 від 28 березня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Лавринович і Партнери» (виконавець) (далі - Договір № 28/03-01), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику професійну правничу допомогу, визначену в пунктах 1.2-1.3 цього договору, а замовник зобов`язується прийняти її та оплатити своєчасно в повному обсязі згідно з умовами цього договору;
згідно з пунктами 2.2-2.3 Договору № 28/03-01 вартість допомоги, визначеної в пунктах 1.2-1.3 цього договору, розраховується на основі фактичних трудовитрат виконавця, виходячи із розміру погодинної ставки, яка складає гривневий еквівалент 190 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день виставлення рахунку фактури. Вартість наданої допомоги, визначається шляхом множення погодинної ставки, вказаної в пункті 2.2 цього договору на кількість витрачених годин. Протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі, зазначеної у пункту 1.2 цього договору, виконавець складає детальний опис виконаних робіт із зазначенням витраченого адвокатами виконавця часу на надання допомоги та після підписання акту приймання-передачі, направляє рахунок-фактуру для здійснення оплати, яка здійснюється замовником протягом 60 календарних днів; 
на підтвердження витрат ОСОБА_1 на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги до заяви адвокатом Федьком Т. В. додано:
копію звіту від 13 лютого 2025 року про надання правової допомоги за Договором № 28/03-01, згідно якого ОСОБА_1 надано наступні послуги: 1) робота адвоката над підготовкою й складанням відзиву на апеляційну скаргу прокурора у цивільній справі № 372/920/23; направлення копії відзиву разом з додатками на адреси: Обухівської окружної прокуратури Київської області, Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, третіх осіб: ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., та направлення його до Київського апеляційного суду (5 години, вартість 41 187,92 грн); 2) робота адвоката над підготовкою й складанням клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву по справі та подання його до Київського апеляційного суду (0,5 годин, не тарифікується); 3) робота адвоката над підготовкою й складанням клопотання про залишення без розгляду письмових пояснень Київської обласної прокуратури від 28 березня 2024 року та подання його до Київського апеляційного суду (0,5 годин, не тарифікується); 4) робота адвокатів по здійсненню представництва інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 12 червня 2024 року о 12:20 год в Київському апеляційному суді під час розгляду справи № 372/920/23 (0,5 годин, вартість - 4 118,79 грн); 5) робота адвокатів по здійсненню представництва інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 18 вересня 2024 року о 14:30 год в Київському апеляційному суді під час розгляду справи № 372/920/23 (0,5 годин, вартість - 4 118,79 грн); 6) робота адвокатів по здійсненню представництва інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 20 жовтня 2024 року о 14:20 год в Київському апеляційному суді під час розгляду справи № 372/920/23 (не тарифікується, у зв`язку з відміною судового засідання через оголошення повітряної тривоги в місті Києві); 7) робота адвокатів по здійсненню представництва інтересів ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулось 12 лютого 2025 року о 11:20 год в Київському апеляційному суді під час розгляду справи № 372/920/23 (0,5 годин, вартість - 4 118,79 грн), а всього - 6,5 годин, загальна вартість 53 544,29грн;
копію акту приймання наданої правничої допомоги від 13 лютого 2025 року, згідно якого виконавець надав, а замовник прийняв правничу допомогу згідно з Договором № 28/03-01 на загальну суму 53 544,29 грн;
копію рахунку-фактури № АО-0007 від 13 лютого 2025 року, згідно якого АО «Лавринович і Партнери» виставило ОСОБА_1 рахунок на оплату правничої допомоги згідно з Договором № 28/03-01 у розмірі 53 544,29 грн;
копію квитанції № 314913162 від 13 лютого 2025 року про оплату ОСОБА_1 на користь АО «Лавринович і Партнери» вартості отриманих послуг за Договором № 28/03-01, згідно рахунку № АО-0007 у сумі 53 544,29 грн;
виписку з рахунку АО «Лавринович і Партнери» у АТ «Райффайзен Банк», що підтверджує зарахування сплачених ОСОБА_1 коштів на рахунок АО «Лавринович і Партнери», які були сплачені за квитанцією № 314913162 від 13 лютого 2025 року у сумі 53 544,29грн; 
не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність;
зі змісту договору № 28/03-01 вбачається, що ОСОБА_1 та АО «Лавринович і Партнери» погодили, що винагорода за одну годину робочого часу адвоката, витрачену на представництво інтересів відповідача у даній справі, становить гривневий еквівалент 190 євро, яку колегія суддів вважає завищеною та такою, що суперечить принципу розумності при визначенні розміру відшкодування витрат на правову допомогу, тому вважає за необхідне зменшити до 5 000 грн за годину роботи адвоката;
при цьому, колегія суддів, враховуючи обсяг поданого відзиву на апеляційну скаргу та обсяг виконаної адвокатами роботи, вважала за доцільне зменшити вартість правової допомоги за подання відзиву на апеляційну скаргу до 17 750 грн, що включає в себе подання клопотання про продовження строку на подання відзиву;
враховуючи викладене, колегія суддів вважає за доцільне частково задовольнити заяву представника відповідача про відшкодування судових витрат та стягнути з Київської обласної прокуратури на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 25 000 грн.

У березні 2026 року заступник керівника Київської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати додаткове рішення Обухівського районного суду Києвської області від 17 січня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року в частині залишення додаткового рішення без змін, та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви адвоката Федька Т. В. про стягнення витрат за проведення судової експертизи в цій справі та витрат на правову допомогу.

Підставами касаційного сокарження визначено пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України, а саме з підстав порушення судами обох інстанцій норм процесуального права - статей 76-80, 102, 110, 133, 137, 139, 141 ЦПК України, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права - статей 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за неврахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та вд 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. 

Касаційна скарга мотивована тим, що:
стягнуті на підставі судового рішення витрати на правову допомогу є неспівмірними з фактично виконаним обсягом роботи у вказаному розмірі. Так, витрачений час на підготовку та складання відзиву на апеляційну скаргу - 5 годин є неспівмірним з тим обсягом роботи , який виконано, доводи та фактичні обставини відзиву у більшості дублюють доводи відзиву на позовну заяву;
так само суд безпідставно стягнув витрати за проведення експертизи, оскільки експерт, який підготував на замовлення відповідача висновок за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 633/07*2023 від 03 липня 2023 року не має кваліфікації для вирішення питань, винесених для проведення експертизи;
вирішення питання про накладення земельних ділянок приватної власності на землі лісогосподарського призначення не входить до завдань земельно-технічної експертизи;
експертом взагалі не досліджувались правовстановлюючі документи на землі лісогосподарського призначення;
висновком експерта не спростований факт накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення;
безпідставне врахування зазначеного висновку експертизи як належного та допустимого доказу на підтвердження факту перебування спірних земельних ділянок в складі земель лісо господарчого призначення стало підставою для часткового задоволення заяви адвоката про стягнення судових витрат. 

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Щодо стягнення витрат на проведення експертизи

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зроблено висновок, що «системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: (1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; (2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; (3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; (4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи … Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права».

Встановивши, що під час розгляду справи відповідач поніс витрати на проведення експертизи, а в задоволенні позовних вимог відмовлено, суди зробили обгрунтований висновок про стягнення зазначених витрат з позивача.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
За таких обставин апеляційний суд зробив обгрунтований висновок про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та вд 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 не свідчать про те, що суди ухвалили рішення без їх урахування. 

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на додаткове рішення Обухівського районного суду Києвської області від 17 січня 2024 року, постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року в частині залишення додаткового рішення без змін, та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року у справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар 

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат