ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/2157/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року (суддя Л.Є. Букіна) у справі № 160/2157/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0406050470 від 05.01.2026 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, з 01.12.2025 року виходячи з вислуги років – 35 років 01 місяць 16 днів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за вислугу років є протиправним та порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що приписами Закону 2713-IV особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Суд першої інстанції зауважив, що право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби передбачене 
Законом №2713-IV, у зв`язку з чим зазначені особи мають право на призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням такої вислуги в пільговому обчисленні.
Суд першої інстанції з`ясував, що вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 18 років 09 місяців 05 днів, у пільговому - 35 років 01 місяць 16 днів (разом з календарною вислугою).
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, відмовивши позивачу у призначені пенсії на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відтак, суд першої інстанції вказав, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0406050470 від 05.01.2026 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що в спірному випадку згідно п. «а» ст. 12 Закону №2262 визначено, що для призначення пенсії за вислугу років необхідна календарна вислуга 25 років. Зауважує, що позивач звільнений 30.11.2025 року, його календарна вислуга складає 18 років 9 місяців, тобто є меншою, ніж передбачено п. «а» ст.12 Закону №2262, а тому спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років є правомірним.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та був звільнений з неї 30.11.2025 року з посади начальника ВСПС відділу СВ та ПР Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» наказом начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» № 252/ОС-25 від 03.11.2025 року відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно зазначеного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 18 років 09 місяців 05 днів, у пільговому - 35 років 01 місяць 16 днів (разом з календарною вислугою).
Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання №14191/4.1-2025 від 18.12.2025 року (зазначено в рішенні № 0406050470 від 05.01.2026 р.) та матеріали для вирішення питання щодо призначення пенсії позивачу на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.
Рішенням № 0406050470 від 05.01.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи тим, що не має на те законних підстав, а саме – відсутність вислуги років в календарному обчисленні. 
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Статтею 10 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII № «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262 пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та звільнений з неї 30.11.2025 року з посади начальника ВСПС відділу СВ та ПР Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» наказом начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» № 252/ОС-25 від 03.11.2025 року відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». В свою чергу, згідно цього наказу вислуга позивача в календарному обчисленні складає 18 років 09 місяців 05 днів, пільгова вислуга позивача складає 35 років 01 місяць 16 днів.
Оскільки позивач проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України при вирішенні спірних правовідносин, що виникли у цій справі варто також враховувати положення спеціального Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.
Колегія суддів враховує, що досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років особі, яка проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі №520/14878/23 та від 26 лютого 2025 року у справі № 560/14729/23, аналізуючи правовідносини щодо пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, суд дійшов висновку про те, що право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV, яка підлягає застосуванню під час вирішення спірних правовідносин.
Подібний підхід застосований також і у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №420/29256/23, від 13 березня 2025 року у справі № 160/9410/24 та від 11 березня 2025 року у справі № 160/31127/23.
Таким чином, право осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби на зарахування вислуги, необхідної для призначення пенсії, в пільговому обчисленні визначене в першу чергу Законом № 2713-IV і такий обрахунок вислуги років для зазначених осіб не суперечить положенням статті 12 Закону №2262-ХІІ, а лише конкретизує його, надаючи можливість зарахування зазначеним особам календарної вислуги в пільговому обчисленні, у зв`язку зі специфічними умовами праці колишніх працівників кримінально-виконавчої служби.
Враховуючи наведе, колегія суддів зазначає, що позивач звільнений зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, вислуга років позивача на день звільнення в пільговому обчисленні становила 35 років 01 місяць 16 днів, а отже позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0406050470 від 05.01.2026 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі № 160/2157/26 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров