Окрема думка
суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І., Фаловської І. М.,

25 травня 2026 року
м. Київ

справа № 354/625/15
провадження № 61-1790сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: судді-доповідача - Синельникова Є. В., суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Фаловської І. М., Червинської М. Є., касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жарський Тарас Володимирович, залишив без задоволення. Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 січня 2025 року залишив без змін.

Об`єднана палата зазначила, що:
«83. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зауважує, що позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави, як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.
84. Питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
85. Тривалий розгляд кримінального провадження, в якому підлягали оцінці та були встановлені обставини підробки офіційних документів, на підставі яких земельні ділянки вибули з володіння держави на користь приватного власника (обставини незаконного вибуття майна власника), може за певних обставин вважатися поважною причиною пропуску позовної давності за вимогою про витребування земельної ділянки, як правового наслідку протиправних дій».

Не можемо погодитися із цією постановою з таких мотивів.

1. У справі, що переглядалася, суди встановили: 

1.1. У постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства, переіменованому в подальшому на ДП «Ворохтянське лісове господарство», перебували землі для ведення лісового господарства площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11 січня 2001 року (а.с.20-22 т.1).

1.2. На підставі пункту 4 Рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 10 липня 2003 року № 27 «Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність та зміну цільового призначення землі» Поляницькою сільською радою вилучено у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельні ділянки, площею 6,7 га, зокрема, у кварталі кв. 9 виділ 57 (а.с.93 т.3).

1.3. Зі змісту Державного акту від 18 грудня 2002 року серії IV-ІФ №028151 вбачається, що на підставі рішення № 46 виконавчого комітету Поляницької сільської Ради народних депутатів від 12 грудня 2002 ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0, 1000 га, розташовану у с. Поляниця Яремчанської міської ради для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.10-11 т.1).

1.4. 23 березня 2004 року слідчим ОВС прокуратури Івано-Франківської області Балитою Р.І. порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК). У постанові йдеться, що службові особи Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб, всупереч Генерального плану забудови с. Поляниця, в порушення вимог законодавства, протягом 2002-2003 років без розгляду на сесіях Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, незаконно вилучили із власності Ворохтянського держлісгоспу 40, 69 га земель лісового фонду без згоди державних органів лісового господарства, незаконно змінили їх цільове призначення, перевівши із земельних угідь лісового фонду в землі житлової та громадської забудови, та безоплатно надали їх у приватну власність 160 громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків. Внаслідок вищевказаних дій незаконно вилучено 40, 69 га земельних угідь лісового фонду, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам (а.с.180 т.1).

1.5. Відповідно до Висновку комісійної судово-земельної експертизи від 11 березня 2005 року, проведеної у рамках вказаної кримінальної справи, який долучено як доказ і до матеріалів цієї справи, виконком сільської ради села Поляниця прийняв ряд рішень про вилучення земельних ділянок лісового фонду загальною площею 40, 69 га без дотримання процедури вилучення, надання та зміни цільового призначення земель лісового фонду у відповідності до вимог статтей 149, 151, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК) та статті 42 Лісового кодексу України (далі - ЛК) , зокрема, це рішення виконкому № 27 від 10 липня 2003, на підставі якого вилучено земельні ділянки в Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, у тому числі у кварталі кв. 9 виділ 57 , де розташована земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 (а.с.40-43 т.1).

1.6. Кримінальна справа розглядалася Галицьким районним судом Івано-Франківської області.

1.7. Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2015 року, яка є кінцевим судовим рішенням, що набрало законної сили, було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності сільського голову с. Поляниця ОСОБА_2 , інженера-землевпорядника ОСОБА_3 , начальника Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_4 .

1.8. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що сільський голова ОСОБА_2 , інженер-землевпорядник ОСОБА_3 в особистих інтересах та в інтересах осіб, які бажали безоплатно отримати для індивідуального житлового будівництва земельні ділянки у с. Поляниця Яремчанської міськради: незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків 5, 452 га земель державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, рішення про вилучення яких не приймались; склали завідомо неправдиві офіційні документи: листи виконавчого комітету Поляницької сільської ради про вилучення з державної власності та передачу сільській раді в землі запасу земельних ділянок державного лісового фонду; рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради «Про вилучення земельних ділянок Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ» загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови; додатки до рішень виконавчого комітету Поляницької сільської ради «Про надання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» фізичним особам, прізвища та ініціали яких вказуються у постанові суду.

1.9. Рішення № 27 від 10 липня 2003 року, на підставі якого вилучено земельні ділянки в Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, у тому числі у кварталі 9 виділ 57 , де розташована земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 , є одним із тих рішень Поляницької сільської ради, що було прийнято з порушенням вимог законодавства щодо вилучення земельних ділянок лісового фонду та є завідомо неправдивим офіційним документом.

2. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

2.1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

2.2. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

2.3. У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

2.4. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦКУкраїни).

2.5. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 зроблено висновок, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

2.6. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вже висновував про відсутність поважних причин пропуску позовної давності у справах за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України (див. постанову від 09 грудня 2020 року у справі № 354/619/15-ц).

2.7. Слід підкреслити, що в доктрині цивільного права усталеним є те, що позовна давність належить до строків захисту цивільного права. Оскільки основним засобом захисту порушеного права є позов, цей строк називається позовною давністю. Тому сутнісно словосполучення «строк позовної давності» є помилковим.

2.8. Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

2.9. Тлумачення частини п`ятої статті 267 ЦК України свідчить що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

2.10. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом відповідає за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (частини перша, сьома статті 128 КПК України).

2.11. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

2.12. Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

3. У справі, що переглядалася:
у спірних правовідносинах ключовим питанням було те, чи вказані прокурором підстави є поважними причинами пропуску позовної давності на звернення до суду з позовом в інтересах держави;
у межах кримінального провадження ДП «Ворохтянське лісове господарство» пред`явило позов про стягнення завданих збитків державі, який постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2015 року залишено без розгляду із роз`ясненням про право на його пред`явлення в порядку цивільного судочинства;
прокурор пред`явив в інтересах держави позов про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок, посилаючись на те, що зазначені у позові обставини встановлені постановою суду від 04 березня 2015 року;
позов у кримінальному провадженні та позов у справі, що переглядається, не є тотожними. Ці позови мають різний предмет (стягнення завданих збитків державі та витребування земельних ділянок) та пред`явлені різними суб`єктами (ДП «Ворохтянське лісове господарство» та державою). Тобто, пред`явлений ДП «Ворохтянське лісове господарство» у рамках кримінального провадження позов про стягнення завданих збитків державі жодним чином не перешкоджав прокурору звернутися із позовом про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок;
залишення позову ДП «Ворохтянське лісове господарство» без розгляду та незвернення впродовж шести місяців з відповідним позовом до суду ні ДП, ні Держлісагентством не є поважними причинами в розумінні частини п`ятої статті 267 ЦК України, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову;
за таких обставин у прокурора були відсутні об`єктивні обставини, які унеможливили звернення його до суду в інтересах держави із позовом про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок раніше. Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 354/619/15-ц;
позовна давність була важливим аргументом відповідача. Навряд чи суди в цій справі навели обґрунтовані причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу відповідача.

4. Тому Об`єднаній палаті належало:
відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати від 03 грудня 2025 року у справі № 354/599/15-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 23 грудня 2025 року у справі № 354/601/15-ц;
зробити висновок про те, що: «в доктрині цивільного права усталеним є те, що позовна давність належить до строків захисту цивільного права. Оскільки основним засобом захисту порушеного права є позов, цей строк називається позовною давністю. Тому сутнісно словосполучення «строк позовної давності» є помилковим. Тлумачення частини п`ятої статті 267 ЦК свідчить що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову. Позов у кримінальному провадженні та позов у справі, що переглядається, не є тотожними. Ці позови мають різний предмет (стягнення завданих збитків державі та витребування земельних ділянок) та пред`явлені різними суб`єктами (ДП «Ворохтянське лісове господарство» та державою). Тобто, пред`явлений ДП «Ворохтянське лісове господарство» у рамках кримінального провадження позов про стягнення завданих збитків державі жодним чином не перешкоджав прокурору звернутися із позовом про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок»;
касаційну скаргу задовольнити;
оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суддя В. І. Крат

Суддя І. М. Фаловська