ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 червня 2026 року 	Справа № 280/896/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 
про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач 1), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.08.2025 №084050022613 в частині неврахування до страхового стажу позивачки періодів роботи: (а) з 26.08.1991 по 25.08.1995; (б) з 28.08.1995 по 01.11.1995; 
визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивачки;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи: (а) з 26.08.1991 по 25.08.1995; (б) з 28.08.1995 по 01.11.1995, - на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.08.1987 та інших матеріалів пенсійної справи;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок розміру пенсії позивачки з урахуванням додатково зарахованого страхового стажу та виплатити суму недоотриманої пенсії, з дати призначення пенсії (за матеріалами пенсійної справи) по день фактичного проведення перерахунку.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням відповідача 1 від 21.08.2025 №084050022613 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу. Вказує, що після усунення окремих недоліків щодо іншого періоду стажу, пенсію за віком позивачці було призначено, рішенням №084050022613 Центрального об`єднаного управлінням ПФУ м. Запоріжжя від 02.10.2025, проте спірні періоди роботи 1991-1995 років і надалі не зараховані, що призводить до заниження страхового стажу та розміру пенсії. Зазначає, що спірні місця роботи позивачки знаходилися у м. Донецьку, яке є наразі тимчасово окупованою територією України. Отримання уточнюючих довідок, витягів із наказів та інших первинних документів із підприємств/установ фактично є неможливим, що підтверджується об`єктивними обставинами воєнної агресії РФ та тимчасовою окупацією. Зазначає, що відмова у зарахуванні стажу з формальних підстав, без належної перевірки достовірності записів та без використання повноважень щодо витребування документів у роботодавців/архівів, є непропорційним втручанням у право позивачки на пенсію. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву вх. № 11131 від 02.03.2026, де вказано, що за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення № 084050022613 від 21.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Зазначає, що до уваги не взято трудову книжку від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дату народження та дату заповнення дописано іншим чорнилом, для врахування до загального страхового стажу роботи періодів роботи згідно трудової книжки від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 необхідно надати уточнюючі довідки та довідки про перейменування організацій: 26.08.1991 — 25.08.1995, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що засвідчує запис про звільнення; 28.08.1995 -01.11.1995, оскільки номер та дата наказу про прийняття дописані іншим чорнилом. Вказує, що приймаючи відмовне рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду, що позивач повторно звернулась з заявою № 6552 від 19.09.2025 про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та призначено пенсію за віком з 14.09.2025. При цьому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області при розрахунку стажу не враховано до загального страхового стажу періоди 26.08.1991 — 25.08.1995, 28.08.1995 -01.11.1995, зарахування яких позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Тому вважає, що позивачем невірно визначено Відповідача у справі. Просить відмовити у позові. 
Позивач у відповіді на відзив вх. № 12753 від 11.03.2026 вказує, що предметом спору є законність та наслідки рішення відповідача від 21.08.2025 № 084050022613, тобто індивідуального акта, який прийнято саме ГУ ПФУ в Полтавській області. Вважає, що прохання відповідача відмовити у позові через «неналежного відповідача» є юридично хибним. Водночас, з метою повного та ефективного захисту права позивач просить суд (за необхідності) залучити до участі у справі співвідповідачем ГУ ПФУ в Житомирській області та/або ГУ ПФУ в Запорізькій області (відповідно до статті 48 КАС України), не закриваючи провадження у справі. Просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач 2 також подав відзив вх. № 21776 від 23.04.2026, в яких вказав, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Управлінням за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви було прийнято рішення № 084050022613 від 26.09.2025 про призначення пенсії з 14.09.2025. Вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи трудової книжки від 20.08.1987 НОМЕР_1 : з 26.08.1991 по 25.08.1995, оскільки запис про звільнення з роботи не завірено підписом відповідальної особи; з 28.08.1995 по 01.11.1995, оскільки накази про прийняття та звільнення з роботи дописано. Також вказує, що згідно відомостей Державного реєстру застрахованих осіб до страхового стажу враховані всі періоди трудової діяльності. За поданими документами страховий стаж становить 33 роки 11 місяців 01 день. Отже, вважає дії Управління є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, і тому підлягає залишенню без задоволення. Просить відмовити у позові.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/896/26. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Ухвалою суду від 06.04.2026 залучено до участі у справі № 280/896/26 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код в ЄДРПОУ 13559341, вулиця Ольжича, 7, Житомир, Житомирська область, 10002).
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.08.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та прийнято рішення № 084050022613 від 21.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. До уваги не взято трудову книжку від 20.08.1987 серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці дату народження та дату заповнення дописано іншим чорнилом. Зазначено, що для врахування до загального страхового стажу роботи періодів роботи згідно трудової книжки від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 необхідно надати уточнюючі довідки та довідки про перейменування організацій: 26.08.1991 — 25.08.1995, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що засвідчує запис про звільнення; 28.08.1995 -01.11.1995, оскільки номер та дата наказу про прийняття дописані іншим чорнилом.
19.09.2025 ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою для призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви було прийнято рішення № 084050022613 від 26.09.2025 про призначення пенсії з 14.09.2025.
При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи трудової книжки від 20.08.1987 НОМЕР_1 : з 26.08.1991 по 25.08.1995, оскільки запис про звільнення з роботи не завірено підписом відповідальної особи; з 28.08.1995 по 01.11.1995, оскільки накази про прийняття та звільнення з роботи дописано.
Позивач не погодившись з рішенням та діями відповідача 1 щодо неврахування стажу роботи, з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та іншими нормативно-правовими актами.
Закон №1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.
За приписами ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
За ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом .
Згідно ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком відмовлено у призначенні у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, зазначено, що для врахування до загального страхового стажу роботи періодів роботи згідно трудової книжки від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 необхідно надати уточнюючі довідки та довідки про перейменування організацій: 26.08.1991 — 25.08.1995, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що засвідчує запис про звільнення; 28.08.1995 -01.11.1995, оскільки номер та дата наказу про прийняття дописані іншим чорнилом.
Аналізуючи такі обставини, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що основним документом, який підтверджує періоди страхового стажу, є трудова книжка та записи в ній, а за їх відсутності такі періоди можуть підтверджуватися іншими документами, виданими за місцем роботи, навчання або архівними установами. 
Згідно норм законодавства, чинного у спірний період роботи позивача, а саме: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі – Інструкція № 162) було визначено порядок ведення трудових книжок.
Також, з 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Відповідно до п. 2.5 Інструкції № 162 у випадку виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику необхідну допомогу в цьому. Аналогічна правова позиція висловлена у п. 2.6 Інструкції № 58.
Згідно п. 2.8 Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення і т. ін. мають повність відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У випадку втрати наказу або розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, що не вказані в трудовій книжці. Аналогічна правова позиція висловлена у п. 2.9 Інструкції № 58.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Аналогічні за змістом вимоги встановлені в Інструкції № 58.
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 зміна записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по-батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по-батькові, тощо) з посиланням на дату та номер цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по-батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. В такому ж порядку за необхідності вносяться зміни у відомостях щодо освіти, професії, спеціальності.
Аналогічні за змістом вимоги містяться в Інструкції № 58.
Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо внесення достовірних відомостей про працівника під час заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкцій № 162 та № 58.
Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд зазначає, що трудова книжка позивачки від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу у періоди з 28.08.1995 по 01.11.1995 та з 26.08.1991 по 25.08.1995, засвідчені печатками з покликанням на відповідні накази про прийняття на роботу та звільнення.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком Управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Водночас, відповідачами не ставиться під сумнів достовірність записів про роботу позивача, відповідачі лише покликаються на певні недоліки їх внесення.
Таким чином, спірні періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача згідно трудової книжки від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 . 
Враховуючи викладене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.08.2025 №084050022613 неправомірно невраховано періоди роботи позивачки з 28.08.1995 по 01.11.1995 та з 26.08.1991 по 25.08.1995, згідно трудової книжки від 20.08.1987 серії НОМЕР_1 . 
Тому, таке рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивачки, оскільки такі дії відповідача 1 реалізовані саме шляхом прийняття спірного рішення.
Визначаючись із способом захисту прав позивачки, суд зазначає наступне.
Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18.
Також, Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).
Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджують сторони, за результатами розгляду повторного звернення позивачки за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області їй вже було призначено пенсію за віком з 14.09.2025. 
При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві на позовну заяву підтвердило, що при розрахунку стажу позивачки все ще не враховано до загального страхового стажу періоди 26.08.1991 — 25.08.1995, 28.08.1995 -01.11.1995.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, з метою захисту прав позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як орган, що призначав пенсію, зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 26.08.1991 — 25.08.1995, 28.08.1995 - 01.11.1995 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з дати її призначення, 14.09.2025, з урахуванням виплачених сум.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 998,40 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.08.2025 №084050022613.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341, вулиця Ольжича, 7, Житомир, Житомирська область, 10002) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) періоди роботи з 26.08.1991 по 25.08.1995, з 28.08.1995 по 01.11.1995 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 14.09.2025, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 998 (дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м.Полтава, вул. Гоголя, 34, код ЄДРПОУ 13967927).  
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.06.2026.

Суддя Л.Я. Максименко