Справа № 127/30340/21
Провадження № 2/127/5042/21

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026  Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у правах дітей Вінницької міської ради (21050 м. Вінниця, вул. Соборна, 50) про визначення місця проживання дитини,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участі третьої особи – Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 по 2019 рік, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2019, та мають спільну доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка зазначала, що дитина зареєстрована за адресою проживання батька у АДРЕСА_3 , однак з вересня 2019 року фактично постійно проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується актом про фактичне проживання від 19.10.2021р., при цьому позивачка забезпечує дитину належними умовами проживання, навчання та розвитку, облаштовано окрему дитячу кімнату, дитина навчається у Вінницькій дитячій школі мистецтв та відвідує музичне відділення. 
Також позивачка вказувала, що неодноразово зверталась до відповідача щодо надання дозволу на зміну місця реєстрації дитини за її фактичним місцем проживання, однак відповідач заперечував проти цього та наполягав на проживанні дитини з ним, у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини. У позовній заяві позивачка просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із матір`ю – ОСОБА_2 . 
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 позов підтримав, суду пояснив, що на даний час в зв`язку із збройною агресією російської федерації, позивачка разом з донькою в 2022році виїхала до Ізраїлю, де і на даний час проживають. Просить суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином судовими повістками.
Третя особа в судове засідання не з`явилась по невідомій суду причині.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов є обґрунтований, а тому підлягає до задоволення. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №2839 від 01.08.2013, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, згідно з яким батьками дитини зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с.13).
Також судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.01.2013 року, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2019 у справі №127/24065/19, що набрало законної сили 29.10.2019, після чого сторони проживають окремо ( а.с.20-21).
Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 до 2022 року фактично проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , тоді як зареєстрованим місцем проживання дитини залишалася адреса батька: АДРЕСА_3 . Позивачкою на підтвердження фактичного проживання дитини разом із нею подано акт фактичного проживання від 19.10.2021р., а також документи щодо навчання дитини у Вінницькій дитячій школі мистецтв ( а.с.14-16).
З березня 2022р. в зв`язку з військовою агресією російської федерації, ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_4 виїхала та проживає і на даний час в Ізраїлі.
Судом досліджено висновок Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.01.2026 №01/00/011/2538 про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з матір`ю або батьком. Із зазначеного висновку вбачається, що органом опіки та піклування встановлено факт окремого проживання батьків дитини після розірвання шлюбу, а також те, що у листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а у лютому 2022 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов про визначення місця проживання дитини разом із батьком. При цьому у висновку зазначено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.10.2025 вимоги в частині встановлення порядку участі батька у вихованні дитини залишено без розгляду.
Також із висновку органу опіки та піклування вбачається, що мати дитини ОСОБА_2 повідомила комісію про проживання разом із дитиною з березня 2022 року в Державі Ізраїль, де дитина навчається за сімейною формою навчання у КЗ «ВЛ №27» та дистанційно у музичній школі м. Вінниці. Батько дитини ОСОБА_3 під час розгляду питання комісією пояснив, що не заперечує проти проживання доньки разом із матір`ю, однак висловив бажання спілкуватися з дитиною та зазначив, що востаннє бачив доньку близько півтора року тому.
Судом також встановлено, що працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради не проводилось обстеження умов проживання матері та дитини за межами України, оскільки вони перебувають у Державі Ізраїль, а акт обстеження умов проживання батька та акт оцінки потреб сім`ї складені не були у зв`язку із ненаданням ОСОБА_3 можливості здійснити відвідування за місцем його проживання.
Крім того, зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що матір`ю дитини подано не повний перелік документів, передбачений пунктом 72 постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, зокрема не надано довідок від лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, характеристики та довідки з місця роботи, тоді як батьком дитини рекомендованих документів взагалі не надано.
У висновку органу опіки та піклування зазначено, що між батьками відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 як із матір`ю, так і з батьком ( т.2 а.с.2-4).
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожен окремо зазначили, що є друзями ОСОБА_2 . Постійно спілкуються з нею та її донькою. На даний час ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7 з березня 2022р. виїхали проживати до Ізраїля, де проживають і по даний час.
Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності з дослідженими доказами, суд виходить з того, що спірні правовідносини стосуються визначення місця проживання малолітньої дитини після припинення шлюбу між її батьками, а тому підлягають вирішенню з урахуванням положень Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини та принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони судами, органами державної влади чи іншими установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 цієї Конвенції дитина не повинна розлучатися зі своїми батьками всупереч їх волі, крім випадків, коли таке розлучення є необхідним в інтересах дитини; при цьому держава забезпечує право дитини, яка проживає окремо від одного з батьків, підтримувати з ним регулярні особисті відносини і прямі контакти, якщо це не суперечить її інтересам.
За змістом статей 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а здійснення батьківських прав не може суперечити інтересам дитини.
Отже, рівність прав батьків не означає формального чи автоматичного визначення місця проживання дитини з будь-ким із них, а вимагає від суду встановити, з ким із батьків проживання дитини найбільшою мірою відповідатиме її стабільності, безпеці, звичному середовищу, емоційному стану, навчанню та розвитку.
Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
За правилами частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення такого спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Суд враховує, що малолітня ОСОБА_4 фактично тривалий час проживає разом із матір`ю, перебуває під її щоденним доглядом, саме мати забезпечує організацію побуту, навчання, виховання та розвитку дитини.
З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу сторони окремо проживають, а дитина фактично проживала разом із матір`ю, що підтверджується поданими позивачкою документами, зокрема актом фактичного проживання, відомостями щодо навчання дитини та матеріалами органу опіки та піклування. З березня 2022 року дитина разом із матір`ю перебуває за межами України, у Державі Ізраїль, продовжує навчання за сімейною формою у КЗ «ВЛ №27» та дистанційно у музичній школі м. Вінниці, що свідчить про сталість фактичного середовища проживання дитини з матір`ю та організацію матір`ю освітнього процесу.
При вирішенні спору суд бере до уваги не лише формальне місце реєстрації дитини, а фактичні життєві обставини, у яких дитина проживає, навчається та розвивається. Реєстрація місця проживання дитини за адресою батька сама по собі не визначає переваги батька у спорі та не спростовує факту тривалого проживання дитини з матір`ю.
Визначальним для суду є не адміністративна реєстрація, а реальне місце проживання дитини, її сталі соціальні зв`язки, безперервність догляду, навчання та емоційна прив`язаність до особи, яка фактично забезпечує її повсякденні потреби.
Об"єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 11.12.2023р. у справі 3607/20787/19 виснує: "Факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини ".
Суд також враховує, що відповідач під час розгляду питання органом опіки та піклування не заперечував проти проживання доньки разом із матір`ю, водночас зазначав про бажання бачитися та спілкуватися з дитиною. Тобто із матеріалів справи не вбачається наявності належних та допустимих доказів того, що проживання дитини з матір`ю суперечить її інтересам, створює загрозу її здоров`ю, моральному чи фізичному розвитку або що мати неналежно виконує батьківські обов`язки.
Посилання у висновку органу опіки та піклування на недоцільність визначення місця проживання дитини як з матір`ю, так і з батьком, суд оцінює критично. Відповідно до статті 19 СК України висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер і не є обов`язковим для суду, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини. У даному випадку сам орган опіки та піклування зазначив, що не мав можливості обстежити умови проживання матері та дитини за межами України, а також не склав акт обстеження умов проживання батька у зв`язку з ненаданням ним такої можливості. Отже, висновок фактично ґрунтується не на повному дослідженні житлово-побутових умов обох батьків, а переважно на поясненнях сторін та неповному обсязі документів, тому не може бути покладений судом в основу відмови у позові.
Крім того, сам по собі висновок органу опіки про нібито відсутність спору між батьками не усуває необхідності судового вирішення заявленої вимоги. Наявність спору підтверджується самим фактом звернення позивачки до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини, тривалим неврегулюванням цього питання між батьками, попереднім поданням відповідачем зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з батьком, а також відсутністю між сторонами письмової нотаріально посвідченої домовленості щодо місця проживання дитини. Тому твердження про відсутність спору не відповідає фактичним обставинам справи та не може бути підставою для відмови у захисті права.
Суд виходить із того, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька батьківських прав, не обмежує його права на участь у вихованні дитини та не перешкоджає реалізації права на спілкування з нею. Таке рішення лише юридично закріплює фактичний стан проживання дитини та забезпечує правову визначеність у питаннях її проживання, навчання, медичного обслуговування, оформлення документів та представництва її інтересів. Питання способу участі батька у вихованні дитини у межах цієї справи судом не вирішується, оскільки відповідні вимоги залишені без розгляду.
З огляду на викладене, враховуючи тривале фактичне проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із матір`ю, забезпечення матір`ю її догляду, навчання та розвитку, відсутність доказів неналежного виконання матір`ю батьківських обов`язків, а також необхідність забезпечення стабільності життєвого середовища дитини, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю ОСОБА_2 відповідає найкращим інтересам дитини.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю є обґрунтованими, підтверджуються дослідженими судом доказами та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1,7,159,257,263 СК України, статтями 2,12,13,76-81,258, 259,263-265,353-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у правах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини– задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 02.06.2026 року.

Суддя: