ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 700/864/25		
Провадження № 22-ц/821/959/26		
категорія: 307020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги представників ОСОБА_2 – адвокатів Божка Михайла Івановича та Корочанської Віти Олександрівни на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, у складі головуючого судді Бесараб Н. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина – ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 2,74 га. 
За життя ОСОБА_4 залишила заповіт, згідно з яким належний їй житловий будинок і земельну ділянку під будинком заповіла позивачу, а земельний пай синові – ОСОБА_2 , відповідачу у справі. 
Зазначає, що у встановленому порядку він прийняв спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори, а другий спадкоємець теж прийняв спадщину. 
Проте, під час звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує спір між позивачем та відповідачем, який не з`явився до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. 
Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також право власності на земельну ділянку під даним будинком, який залишився після смерті ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2026 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку площею 0,52 га під даним будинком, кадастровий номер 7122880400:01:001:0330, згідно Державного акта серії ЯИ № 926038 від 14 січня 2010 року, що належали померлій ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення мотивоване тим, що відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Суд дійшов висновку, що вимоги позивача є доведеними належними і допустимими доказами, а саме наявність права власності у ОСОБА_1 на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційних скаргах представники ОСОБА_2 – адвокати Божок М. І. та Корочанса В. О. просять суд скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2026 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційні скарги мотивують тим, що сторона відповідача переконана в тому, що заповіт ОСОБА_4 не складався і до смерті вона навіть не знала про його існування, тому факт його не підписання свідчить про оспорюваність правочину про що буде подано позов про визнання заповіту недійсним.
Вважає, що даний заповіт є підробленим і не відповідає волі померлої. А тому підстав для задоволення позову не було. 
Зазначає, що судом не досліджено об`єктивно всі обставини справи і прийнято оскаржуване рішення, не вислухавши позицію сторони відповідача, при цьому суд не визнав причину неявки в судове засідання представника сторони відповідача як поважну та проявив односторонність при розгляді справи.

Відзив на апеляційні скарги

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить суд їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вважає, що оскаржуване рішення законне, справедливе і обґрунтоване, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. При цьому, судом першої інстанції надавались усі передбачені законом умови для надання заперечень, пояснень з боку відповідача, проте він своїм правом не скористався.
На думку ОСОБА_1 , оскарження заповіту є абсурдним та неефективним, оскільки навіть за відсутності заповіту, все майно буде ділитися між сторонами порівну, як спадкоємцями першої черги.
Зазначає, що доводи скаржника є надуманими та безпідставними.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.02.2025 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12). 
Із заповіту, посвідченого старостою Босівського старостинського округу Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №1-02 від 03.02.2025 вбачається, що ОСОБА_4 належний їй житловий будинок і земельну ділянку під будинком заповіла позивачу - ОСОБА_1 , а земельну ділянку (пай) в розмірі 2,74 га відповідачу - ОСОБА_2 (а.с. 10).
11.03.2025 ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, в межах шестимісячного строку, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 54). 
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2025 № 1214/02-31, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину надійшла 27 серпня 2025 року до Лисянської державної нотаріальної контори до заведеної, на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спадкової справи за № 48/2025. Підставою відмови зазначено, що є спір між спадкоємцями, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 14-15, 75).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області №162 від 10.02.2025 року, ОСОБА_1 поховав за власний рахунок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поховання за кошти державного бюджету не здійснювалось (а.с. 11).
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0001619262025 від 12.08.2025, земельна ділянка кадастровий номер 7122880400:01:001:0330, згідно Державного акта серії ЯИ № 926038 від 14 січня 2010 року на праві власності належить ОСОБА_4 (а.с. 26-27).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 440065808 від 19.08.2025 за ОСОБА_4 числиться житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Колегія суддів виходить з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України).
Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.
Частинами 1 та 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За вимогами ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗУ України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до ч. 2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , сторони по справі є її чоловіком та сином.
Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці розміром 0,5200 га та земельна ділянка площею 2,74 га.
Згідно із заповітом, посвідченим старостою Босівського старостинського округу Виноградської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованим в реєстрі за №1-02 від 03.02.2025, ОСОБА_4 належний їй житловий будинок і земельну ділянку під будинком заповіла позивачу - ОСОБА_1 , а земельну ділянку (пай) в розмірі 2,74 га відповідачу - ОСОБА_2 .
Позивач, як спадкоємець за заповітом, в межах шестимісячного строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
На ряду з цим, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і за заповітом, і за законом. 
Відповідно до пп. 4.15 п. 4 гл.10 розд. II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2025 № 1214/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , з тих підстав, що існує спір між спадкоємцями, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
14.05.2026 представник ОСОБА_2 – адвокат Корочанська В. О. через підсистему Електронний суд подала клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 700/398/26.
Судом встановлено, що ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.05.2026 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виноградська сільська рада Звенигородського району Черкаської області, Лисянська державна нотаріальна контора Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення нікчемності заповіту та виключення із Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2026 року клопотання представник ОСОБА_2 – адвокат Корочанська В. О. про зупинення провадження залишено без задоволення.
Ухвала мотивована тим, що апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення на час його ухвалення, а саме 18 лютого 2026 року, тоді як провадження у справі № 700/398/26 відкрито 01 травня 2026 року.
У свою чергу за умови, коли рішення по цивільній справі № 700/398/26 матиме значення для ухвалення судом іншого рішення, сторони не позбавлені права звернутись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Тому доводи апеляційних скарг, що заповіт ОСОБА_4 не складався, є підробленим і не відповідає волі померлої є передчасними та не заслуговують на увагу.
Встановлено, що за ОСОБА_5 рахується житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , а згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-0001619262025 від 12.08.2025, земельна ділянка кадастровий номер 7122880400:01:001:0330, згідно Державного акта серії ЯИ № 926038 від 14 січня 2010 року на праві власності належить ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про доведеність позивачем перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку та доведеність належними і допустимими доказами наявність права власності у позивача на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вірно встановив суд першої інстанції.
Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 18.02.2026 відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі представників  ОСОБА_2 – адвокатів Божка М. І. та Корочанської В. О.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представників ОСОБА_2 – адвокатів Божка Михайла Івановича та Корочанської Віти Олександрівни – залишити без задоволення.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 20 травня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков 

Т. Л. Фетісова