ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/7659/25
провадження № 22-ц/4809/837/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя – Дьомич Л. М. (суддя-доповідач), судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А.,
за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року (суддя Волоткевич А. В.). 
В С Т А Н О В И В 

Зміст заяви ОСОБА_1 
У грудні 2025р ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Кропивницького із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , якою просить визнати його постраждалою особою від домашнього насильства, а ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 – кривдником; видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на максимальний строк, передбачений законом (6 місяців), застосувавши такі заходи: 
-заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці його та його сім`ї постійного проживання, а саме: будинку по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 змінювати замки, проникати в домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 та в інші приміщення, де він проживає чи здійснює господарську діяльність, зокрема за адресою АДРЕСА_3 ;
-заборонити ОСОБА_2 наближатись до нього, його дружини, місця їхнього проживання за адресою АДРЕСА_1 , місця його роботи: АДРЕСА_3 на відстань менше ніж 100 метрів;
-заборонити ОСОБА_2 у будь-який спосіб (особисто, телефоном, через SMS, месенджери, соціальні мережі, електронну пошту, через третіх осіб) контактувати з ним та його дружиною, за винятком офіційного спілкування через адвокатів/суд:
-заборонити ОСОБА_2 у будь-якій формі, в тому числі в соціальних мережах (Facebook, Instagram тощо), поширювати відомості, які містять звинувачення його у вчиненні домашнього насильства або інших протиправних дій:
-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання його підприємницькій діяльності, у тому числі пов`язаній з використанням квартири АДРЕСА_4 :
-зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди користування майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .
В обґрунтування заяви вказав наступне. 
Шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.05.2023 року у справі № 405/6924/22. 
28.11.2022 року ОСОБА_2 припинила проживати у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_2 , забрала всі свої речі.
Однак, дії його колишньої дружини, ОСОБА_2 за наслідком розлучення, перетворилися на системний, цілеспрямований, послідовний терор - психологічний, економічний, з вторгненням в його особисте життя, житло та професійну діяльність. 
З жовтня 2023 року ОСОБА_2 розпочала кампанію дискредитації його як людини і як чоловіка, поширюючи у соціальних мережах (Facebook, Instagram) неправдиву інформацію про нібито вчинення ним домашнього насильства. У той самий період ОСОБА_2 розпочала серію безпідставних викликів поліції до його будинку. 
Так, 01.11.2023 року ОСОБА_2 разом із сестрою та третьою особою без будь-якого дозволу проникли на територію його домоволодіння і в будинок, який належить йому на праві власності. 
16.08.2024 року ОСОБА_2 здійснила злом його будинку, що фактично становило самовільне проникнення до його домоволодіння; захоплення контролю над доступом до будинку; загроза його майну, його особистим речам і речам його дружини; насильницьке вторгнення в приватне життя. 
17.08.2024 року ОСОБА_2 змінила замки у будинку, що позбавило доступ до житла та пошук тимчасового місця проживання.
Він є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність. Місцем державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_3 . За зазначеною адресою нотаріальні послуги надає ОСОБА_2 . Він не перешкоджає колишній дружині у вчиненні нотаріальної діяльності за вказаною адресою, визнає її право користування спільною часткою майна. Однак, ОСОБА_2 систематично перешкоджає його законній господарській діяльності, заборонила йому користуватися приміщенням, де він зареєстрований як фізична особа-підприємець. 
ОСОБА_2 з метою психологічного та економічного тиску пошкодила його майно, а саме: вивіску «ФОП ОСОБА_1 ». Такі дії є систематичними та створюють перешкоди у виконанні трудових обов`язків працівниками підприємства та впливають на господарську діяльність, спричиняють фінансові втрати для ФОП ОСОБА_1 . 
Заявник особа з тяжкими багаторічними захворюваннями опорно-рухового апарату, кількома оперативними втручаннями, інвалідністю, хронічним больовим синдромом та обмеженою мобільністю. Він фізично неспроможний витримувати стрес, конфлікти, постійне перебування в умовах, несумісних з рекомендаціями лікарів. 
Дії ОСОБА_2 від систематичних безпідставних викликів поліції, поширення відвертої неправди у соцмережах, проникнення до будинку, злому замків, створення штучних конфліктів, блокування доступу до житла та робочих приміщень, відповідають ознакам насильства та потребують обмежувального припису. 
Письмові пояснення заінтересованої особи 
10.12.2025 представником заінтересованої особи подані пояснення. 
Вказано, що навпаки, саме ОСОБА_1 систематично вчиняється домашнє насильство відносно ОСОБА_2 у різних його проявах, він неодноразово висловлював погрози та залякування щодо колишньої дружини, вчиняє дії, спрямовані на унеможливлення нормальної життєдіяльності ОСОБА_2 у приватному та робочому середовищі, між сторонами наразі наявні численні судові процеси. 
Так, 17 листопада 2025 року за місцем здійснення робочої діяльності ОСОБА_2 , як приватного нотаріуса та одночасного місця проживання по АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 разом з адвокатом Охременком Артемом Вікторовичем та невідомою особою вдерлися до її житла та перебували у ньому, перешкоджаючи здійснювати нотаріальну діяльність.
ОСОБА_1 постійно застосовував принизливі висловлювання, створював у оточуючих негативний образ колишньої дружини. Такі події відобразились, на фізичному здоров`ї ОСОБА_2 , сприяли виклику швидкої медичної допомоги, госпіталізації.
У період з 17.11.2025 по 25.11.2025 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» Кропивницької міської ради», за наслідком дій ОСОБА_1 .
За результатами психологічного дослідження ОСОБА_2 , у останньої виявлено генералізований тривожний розлад та депресію, які виникли внаслідок психотравмуючого фактору - домашнього насильства, вчинюваного колишнім чоловіком - ОСОБА_1 . 
ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2012 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 . З 2012 року вказане приміщення використовується нею як робоче місце нотаріуса, оформлене та сертифіковане відповідно до вимог законодавства. 
ОСОБА_1 фактично унеможливив здійснення нею своєї професійної нотаріальної діяльності, умисно позбавивши останню заробітку та коштів для існування, оскільки за час присутності колишнього чоловіка в нотаріальній конторі, клієнти відмовилися працювати, отримувати нотаріальну дію. Крім того, ОСОБА_1 звернувся з вимогою про припинення діяльності ОСОБА_2 як нотаріуса до Управління Міністерства юстиції, обґрунтовуючи вимогу реєстрацією свого ФОП за місцем нотаріальної діяльності ОСОБА_2 , а також працевлаштуванням його працівниці.
Діями колишнього чоловіка ОСОБА_2 умисно було позбавлено можливості користуватись належним їй об`єктом нерухомого майна - приміщенням, яке нею використовується як житло та робоче місце для здійснення нотаріальної діяльності, оскільки в ній перебували як ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 , та невідома особа.
Будинок по АДРЕСА_2 будувався сторонами у період шлюбу за спільні сімейні кошти, після ініціювання позову про поділ майна подружжя, на адресу ОСОБА_2 від ОСОБА_1 почали надходити постійні залякування і погрози з метою примусити її покинути будинок та звільнити його від речей. 
Рішенням Ленінського районного суду від 16.04.2025 у справі № 405/3575/23, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.10.2025, визнано за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на умисне позбавлення ОСОБА_2 можливості користуватись належним сторонам на праві спільної сумісної власності житловим будинком за вищевказаною адресою, та виселив ОСОБА_2 з вказаного житлового будинку. Відключив будинок від комунальних мереж, що унеможливило проживання в будинку ти спонукало шукати інше житло. 
Тимчасовим житлом для ОСОБА_2 стала нотаріальна контора за адресою: АДРЕСА_5 . 
ОСОБА_1 , не обмежуючись економічним та психологічним насильством, вчиняв по відношенню до ОСОБА_2 також і фізичне насильство, а саме - погрожував фізичною розправою, хапав за руки та намагався вивихнути пальця руки, висловлювався нецензурною лайкою. 
Тому, саме і діях ОСОБА_1 містяться ознаки домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , передбачені ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Судове рішення
Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. 
Суд виснував, що у справі відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази того, що ОСОБА_2 вчинила дії або бездіяльність стосовно заявника, які відповідно ст. 1 Закону № 2229-VIII кваліфікуються як домашнє насильство у будь-якій з його форм.
Апеляційна скарга
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 19 січня 2026 року по справі № 405/7659/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви та видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на максимальний строк, передбачений законом (6 місяців), застосувавши наступні заходи: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці заявника та його сім`ї постійного проживання по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 змінювати замки, проникати в домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 та в інші приміщення, де заявник проживає чи здійснює господарську діяльність, зокрема за адресою: АДРЕСА_7 квартира; заборонити ОСОБА_2 наближатись до заявника, його дружини, місця нашого проживання за адресою АДРЕСА_1 , місця роботи: АДРЕСА_3 на відстань менше ніж 100 метрів; заборонити ОСОБА_2 у будь-який спосіб (особисто, телефоном, через SMS, месенджери, соціальні мережі, електронну пошту, через третіх осіб) контактувати із заявником та його дружиною, за винятком офіційного спілкування через адвокатів; заборонити ОСОБА_2 у будь-якій формі, в тому числі в соціальних мережах (Facebook, Instagram тощо), поширювати відомості, які містять звинувачення у вчиненні домашнього насильства або інших протиправних дій; заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання підприємницькій діяльності, у тому числі пов`язаній з використанням квартири АДРЕСА_4 ; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме приміщенням за адресою:   
АДРЕСА_7 обґрунтування оскарження вказав, що суд першої інстанції під час розгляду справи проявив формальний підхід та не з`ясував дійсні обставини конфлікту, що призвело до ігнорування фактів системного насильства та не надав оцінку всім доказам, що прямо підтверджували обставини заяви. 
Суд допустив істотні порушення процесуального права щодо вмотивованості рішення, оскільки не навів мотивів відхилення істотних доводів та доказів заявника. Суд поклав у основу рішення докази, подані представником заінтересованої особи без належного підтвердження повноважень, не розглянув клопотання про залишення таких матеріалів без розгляду та не мотивував допустимість цих доказів. 
Сукупність наведених порушень призвела до висновків, що не відповідають обставинам справи, і є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про задоволення заяви та видачу обмежувального припису. 
Відзив на апеляційну скаргу
Не погоджуючись з мотивами апеляційного оскарження, представник заінтересованої особи адвокат Калінка-Бондар О.Б. подала відзив, яким проситьвідмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м.Кропивницького від 19.01.2026 року, судове рішення залишити без змін.
Вказує, що висновок суду повністю узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду у даній категорії справ, та які з огляду на тотожність правовідносин підлягають застосуванню судами. 
Рух справи
Апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року подана 18 лютого 2026року.
У цей же день матеріали справи витребувані з місцевого суду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2026року справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 07 квітня 2026 року о 12 годині 30 хвилин.
Ухвалою від 03 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено. 
Забезпечена участь ОСОБА_1 у судових засіданнях у справі №405/7659/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.
Ухвалою від 07 квітня 2026 року у задоволенні клопотання адвоката Охременко Артем Вікторович, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, відмовлено, з підстав вказаних в ухвалі. 
За клопотання сторонни заявника, розгляд справи відкладено на 22 квітня 2026 року. 
Позиція сторін
Апелянт ( заявник у справі) ОСОБА_1 та його представник адвокат Охременко А.В. підтримали апеляційну скаргу, надали суду усні пояснення щодо обставин справи та відношення до рішення суду першої інстанції.
Заінтересована особа ОСОБА_2 особисто та її представник адвокат Калінка-Бондар О.Б. апеляційну скаргу не визнали, надали суду пояснення щодо обставин справи, просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Норми права застосовані судом
Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Питання видачі обмежувального припису регулюється ЦПК України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року № 2229-VIII, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
До пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. 
Згідно з п.п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). 
Обставини встановлені судом 
З наданих заявником відеодоказів, встановлено, що ОСОБА_2 виклала у соціальних мережах відеозвернення, у якому розповіла про свої життєві обставини, які стосуються розірвання шлюбу та неможливості потрапити до свого місця проживання. 
З наданих учасниками відеодоказів та матеріалів справи виходить, що 17.11.2023 ОСОБА_2 з`явилася у домоволодіння, в якому має право перебувати відповідно до ухвали суду від 16.05.2023 у справі № 405/3367/23. 
Постановою від 20.01.2025 Кропивницького апеляційного суду у справі №405/5881/24 встановлено наявність у діях ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 . 
ОСОБА_2 проживала у період серпень-вересень 2024 року в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 разом із заявником, його дружиною та батьком дружини. 
ОСОБА_1 не зміг потрапити до приміщення за адресою: АДРЕСА_6 18.11.2025, 19.11.2025, 22.11.2025, 28.11.2025 та 01.12.2025. 
ОСОБА_1 працює директором спортивної зали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з трудовим розпорядком – 5-ти денний робочий тиждень, та керівником приватного підприємства «Аграрно-торгівельна компанія». 
Ухвалами від 18.12.2025 слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького зобов`язано правоохоронні органи внести відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв заявника щодо вищезазначених фактів не допуску до приміщення та перешкоджання господарській діяльності за адресою: АДРЕСА_6 (т. 2 а.с. 185, 186, 237-250, т. 3 а.с. 1-8).
ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець з продажу господарських товарів у телефонному режимі із замовниками, на підтвердження чого свідчать подані відеодокази за 10.09.2024. 
Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
До частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню. 
Мотиви апеляційного суду 
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3 Конституції України).
Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (ст. 28 Конституції України).
Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України).
Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 32 Конституції України).
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України). 
Згідно з преамбулою Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до п. 2, 3, п. 6, п. 8, п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII:
кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;
особа, яка постраждала від домашнього насильства  - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;
домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII).
У ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, наведені даною нормою.
Відповідно до ч. 3ст. 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. 
Норми Закону № 2229-VIII визначають, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».
Факт (факти) вчинення домашнього насильства - це необхідна умова застосування судом до відповідної особи (кривдника) спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII.
Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати форми домашнього насильства, яким піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази мають відповідати вимогам належності, достовірності, достатності та достовірності, які встановлені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 09.03.2023 у справ № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 навів обставини, які пов`язав з домашнім насильством, економічним, психологічним та фізичним.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 16.05.2023 року. Між сторонами порушені судові провадження щодо спільного майна, визначення часток у праві власності, визнання права користування, дотепер триває вирішення справи про поділ майна подружжя. 
Потенційно подружжя, яке перебуває у процесі після розлучення, поділу майна, знаходиться у зоні ризику домашнього насильства.

Заявником наведено чисельно обставин, які він пов`язує з ознаками застосування ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Місцевий суд ретельно дослідив та проаналізував кожну обставину, яку ОСОБА_1 пов`язує з ознаками вчинення щодо нього насильства і виважено надав оцінку, за якою не встановив обставин вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, а відтак підстав застосовування обмежувального припису. 
Так, щодо подій, які мали місце 01.11.2023 року, коли ОСОБА_2 разом із сестрою та третьою особою проникли на територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , який належить заявнику на праві власності; 16.08.2024 здійснення ОСОБА_2 злому будинку, що становило самовільне проникнення до домоволодіння; захоплення контролю над доступом до будинку; загроза майну, особистим речам і речам дружини заявника; насильницьке вторгнення у приватне життя; зміна замків у будинку 17.08.2024 ОСОБА_4 , що позбавило сім`ю ОСОБА_6 доступу до житла та пошук тимчасового місця для проживання, виходить наступне. 
Як з`ясовано місцевим судом на підставі наданих доказів, з висновком якого погоджується колегія суддів, конфлікт між сторонами виник з приводу користування спільним нерухомим майном, житловим будинком, де проживало бувше подружжя до розлучення та квартирою, яка використовується заінтересованою особою для нотаріальної діяльності. Саме щодо цих об`єктів існує спір і неприязність відносин, неможливість врегулювання, в якому порядку і як сторони користуватиметься нерухомістю. При цьому кожна зі сторін бажає активно використовувати об`єкти, один для проживання, другий для господарської діяльності. Реєстрація власності на житловий будинок здійснена за ОСОБА_1 , а приміщення-офіс нотаріуса за заінтересованою особою. Відповідно щодо житлового будинку виникли перешкоди в проживанні у ОСОБА_7 ,а щодо квартири у ОСОБА_6 . Бувше подружжя не заперечує про спільну власність об`єктів нерухомості, єдине, не можуть мирно узгодити реалізацію прав власності. 
22.08.1992 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, який тривав до 2023року. У цей період здійснено будівництво житлового будинку у АДРЕСА_2 , де подружжя проживало до спору, як стверджує ОСОБА_4 , іншого місця проживання вона не має, що відповідно передбачає її обґрунтоване бажання проживати у власному будинку. З цього випливає численна кількість конфліктів та спірних обставин, з якими ОСОБА_1 пов`язує ознаки насильства.

Колегія суддів звертає увагу, погоджуючись з висновком місцевого суд, що згідно зі сталою судовою практикою, сам по собі майновий спір або конфлікт між подружжям (колишнім подружжям) щодо поділу спільного майна не є автоматичним доказом вчинення домашнього насильства, аспекти цього конфлікту можуть становити ознаки ЗУ «Про домашнє насильство», але за певних умов, у разі доказу словесних погроз, приниження, переслідування або дій, що спричинили шкоду психічному чи фізичному здоров`ю, разом з тим обов`язковою ознакою є повторюваність та ризики продовження здійснення насильницьких дій. 

ОСОБА_2 порушила судові провадження щодо поділу майна подружжя, яке триває розглядом, про визнання за нею права користування житловими приміщеннями у будинку по АДРЕСА_2 . В забезпечення позову ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2023, ОСОБА_1 заборонено вчиняти дії, спрямовані на виселення ОСОБА_2 з будинку, перешкоджати ОСОБА_2 у вільному доступі до житлових приміщень у будинку.

Як вказує заінтересована особа, заперечуючи вимоги заяви, заявник всіляко перешкоджає її вселенню, навіть у примусовому порядку, змінив замки від домоволодіння, відключив пульт управління автоматичного відчинення воріт. Тому, ОСОБА_2 , щоб потрапити до свого домоволодіння, змінила замки, вселилася у будинок за наслідком примусового виконання судового рішення. Аспекти обставин вселення, порядок користування будинком, пов`язуються заявником з домашнім насильством.

Щодо правової природи обмежувального припису Верховний Суд зазначив, що він за своєю суттю не є заходом покарання особи за поведінку, яка обурила та образила, або суттєво відрізнялася від притаманної заявнику поведінки (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом № 2229-VIII, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20)).

Тобто, закон та стала судова практика скеровує оцінити можливу повторюваність в діях потенційного «кривдника», убезпечення повторюваності негативної поведінки.

Натомість, у даній справі між сторонами виникли конфліктні відносини з приводу спільного майна подружжя, вище викладені обставини є разовими, з огляду на вселення ОСОБА_7 до будинку, а в подальшому для уникнення спору, вона проживає за іншим об`єктом, яке також перебуває у власності сторін. 
Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (постанову Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23)). 
На викладене, звертається увага, що постановою від 20.01.2025 Кропивницького апеляційного суду у справі №405/5881/24 саме в діях заявника у даній справі ОСОБА_1 встановлені ознаки домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 заінтересованої сторони у даній справі, що виключає вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 за подіями, які відбувалися між сторонами справи 17.08.2024. 
Крім вказаного, працівниками патрульної поліції видано терміновий заборонний припис серії АА №302031 стосовно ОСОБА_1 . Так як 17.08.2024 о 07 год. 00 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме – погрожував фізичною розправою, хапав за руки та намагався вивихнути пальця руки, висловлювався нецензурною лайкою. 
Терміновим заборонним приписом серії АА №302031 до ОСОБА_1 застосовано такі заходи, як: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) ОСОБА_2 ; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 ; заборона в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_2 . Строк дії термінового заборонного припису становив 5 діб і діяв з 11 год. 00 хв. 17.08.2024 по 11 год. 00 хв. 22.08.2024. За вказаним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 081717 від 17.08.2024, який в подальшому розглядався Ленінським районним судом м. Кіровограда. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.01.2025 постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда було скасовано, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. 
У постанові КЦС ВС від 15.11.2024 № 727/614/24 (61-12068св24) вказано, що вчинення особою дій з метою усунення перешкод, які чиняться йому, у доступі до будинку шляхом виклику поліції, повідомлення про вселення до будинку, співвласником якого він є, не є формою домашнього насильства, виключаючи умисне позбавлення заявника житла або можливості користуватися ним.

Колегія суддів, на доводи апеляційної скарги щодо ненадання оцінки всім обставинам викладеним у заяві наголошує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК), а у спірних відносинах сторони мають обґрунтувати і довести підстави застосування закону № 2229-VIII.

Притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, не є безумовною підставою для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом № 2229-VIII (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 711/6788/23 (провадження № 61-2190св24)). 

Щодо ознак насильства, в діях ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 пов`язаного з розміщенням у жовтні 2023 року відео в соціальних мережах, які стосувалися подій 17.11.2023 за адресою: АДРЕСА_2 ; наявності у діях ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 17.08.2024; у період серпень-вересень 2024 року; економічного насильства 17.11.2025, 18.11.2025, 19.11.2025, 22.11.2025, 28.11.2025 та 01.12.2025, колегія судді зазначає наступне. 

Розміщення негативної інформації про члена сім`ї або колишнього члена сім`ї в соціальних мережах, якщо це робиться умисно, систематично та має на меті принизити, залякати або контролювати, підпадає під визначення психологічного домашнього насильства згідно із Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон такі ознаки пов`язує, поміж іншого, з поширення конфіденційних фото/відео, листування, неправдивої інформації, інтимних матеріалів або пліток з метою ганьблення. Ознаки таких дій словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб; приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи; контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб; спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; тощо. 
Як з`ясував місцевий суд, за наслідком дослідження відеодоказів, ОСОБА_2 одноразово виклала у соціальних мережах відеозвернення, в якому розповіла свої життєві обставини, які стосуються розірвання шлюбу та неможливості потрапити до свого місця проживання. 
Суд проаналізував відео звернення, розміщене особисто у соціальних мережах заінтересованою особою, що не заперечувалося, при цьому негативних висловів, образ, погроз, будя-яких намірів, що становлять небезпеку заявнику та членам його сім`ї, приниження, переслідування, залякування, діяння, які спрямовані на фізичні обмеження ОСОБА_1 , що завдали шкоди психічному здоров`ю, не встановлено. Тим більш з огляду ризику повторення таких дій. А твердження заявника про систематичність таких дій в соціальних мережах, не підтверджується, ст. 81 ЦПК. 
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття/поведінки, прав особи, протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі
№ 161/16344/20). 

Окремо колегія суддів зауважує на визначену в заяві підставу застосування Закону, за наслідком вчинення ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 економічного насильства 17.11.2025, 18.11.2025, 19.11.2025, 22.11.2025, 28.11.2025 та 01.12.2025.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2012 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_6 . 

Вказане приміщення використовується ОСОБА_2 як робоче місце нотаріуса, оформлене та сертифіковане відповідно до вимог законодавства. 

Згідно з актом про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса від 12.09.2012 встановлено відповідність даного робочого місця (контори) приватного нотаріуса умовам, визначеним ст. 25 Закону України «Про нотаріат» та п. 10 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності.

Факт здійснення ОСОБА_2 нотаріальної діяльності підтверджується реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 150 від 07.10.2016, де вказано робоче місце нотаріуса за адресою: АДРЕСА_5 . 

Про здійснення приватної нотаріальної діяльності, ОСОБА_1 достеменно відомо, така діяльність розпочата ОСОБА_2 під час спільного проживання, саме в квартирі по АДРЕСА_8 , належність цього майна сторонам як спільного майна подружжя та його поділ, є предметом цивільного спору.

Як зазначила ОСОБА_2 вказане приміщення, вона використовує, як офіс нотаріуса і як помешкання для проживання, так як позбавлена можливості проживати в будинку по АДРЕСА_2 .

Дійсно, ОСОБА_1 позбавлений використовувати вказане приміщення у власних інтересах, що об`єктивно підтверджується, але через певні законодавчі обмеження, пов`язані з діяльністю заінтересованої особи, що не може не враховуватися при розгляді заяви.

Закон «Про нотаріат» покладає на нотаріуса певну відповідальність, саме тому є вимоги до робочого місця нотаріуса, зокрема щодо нотаріальної таємниці, збереження в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій. Порушення закону тягне за собою відповідальність. 
З наданих доказів, зокрема з відеодоказів та показань свідків, виходить, що ОСОБА_1 з адвокатом та працівницею фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , 17.11.2025 з`явилися до приміщення, в якому здійснює нотаріальну діяльність ОСОБА_2 . 
Заявник через свого представника повідомив ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 має бажає здійснювати господарську діяльність як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки зареєстрованим місцезнаходженням фізичної-особи підприємця є м. Кропивницький, за вказаною адресою.
ОСОБА_1 має право власності на частку майна за адресою: АДРЕСА_6 , що не заперечується сторонами, такий спір триває у суді.
ОСОБА_2 повідомила про неможливість здійснення господарської діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки це є нотаріальною конторою де зберігається нотаріальна таємниця та попросила заявника, його представника та ОСОБА_8 покинути приміщення. 
Дійсно заявник не зміг потрапити до приміщення за адресою: АДРЕСА_6 18.11.2025, 19.11.2025, 22.11.2025, 28.11.2025 та 01.12.2025. У зв`язку з чим пов`язує дії ОСОБА_2 із забороною працювати, що спрямовано на створення повної фінансової залежності особи від кривдника та повного контролю над жертвою, руйнує фінансову незалежність і обмежує можливості розвитку особи.
Місцевий суд, не погоджуючись з вимогами заяви у цій частині виснував, що ОСОБА_1 працює директором спортивної зали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 з трудовим розпорядком – 5-ти денний робочий тиждень, та керівником приватного підприємства «Аграрно-торгівельна компанія». 
Ухвалами від 18.12.2025 слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького зобов`язано правоохоронні органи внесли відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв заявника щодо вищезазначених фактів його недопуску до приміщення та перешкоджання господарській діяльності за адресою: АДРЕСА_6 (т. 2 а.с. 185, 186, 237-250, т. 3 а.с. 1-8).
Суд встановив відсутність у діях ОСОБА_2 економічного насильства у вигляді заборони працювати ОСОБА_1 за обставинами, які мали місце 17.11.2025, 18.11.2025, 19.11.2025, 22.11.2025, 28.11.2025 та 01.12.2025. Так як ОСОБА_1 має змогу працювати як фізична особа-підприємець та отримувати дохід від вказаної господарської діяльності без перебування в приміщенні за адресою: АДРЕСА_6 . Обставини, які відбулися 09.12.2025, не підтверджуються матеріалами справи, наданими доказами та показаннями свідків. 
Колегія суддів погодилась з висновком суду в частині відсутності економічного насильства, перешкоджання користування майном, яке як правило виражається в умисному позбавленні житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними; заборону працювати, правопорушення економічного характеру. Такі порушення не встановлені, хоча дійсно ОСОБА_1 обмежений в користуванні квартирою по АДРЕСА_6 , однак, аналізуючи ознаки наявності у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод, власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту, враховуючи не тільки інтереси заявника та ознаки, які доводять обмеження його інтересів, при цьому коли його дії створюють шкоду заінтересованій особі, вирішення заяви в цій частині фактично зводиться про право користування спірним майном, яке вирішується бувшим подружжям у цивільній справі щодо поділу майна подружжя. Колегія суддів звернула увагу, що реєстрація робочого місця ФОП ОСОБА_1 саме за місцем знаходження юридичної особи, де розташована нотаріальна контора, здійснена у 2025 році, коли порушені цивільні провадження ОСОБА_4 .

За вищевикладеного, колегія суддів вважає, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису.
Враховуючи наведене, суд не вбачає в діях ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 ознак домашнього насильства в подіях, які зазначені у заяві, а тому заява про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.
Стосовно інших показів свідків, відеодоказів, письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, у тому числі висновків психолога №12/0824 від 25.08.2024, № 14/1125 від 21.11.2025, тверджень та доводів учасників справи та їх представників, суд зазначає, що вони дослідженні судом, однак у своїй сукупності не спростовують висновків суду викладених у даному рішенні суду. 
Таким чином, відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази того, що ОСОБА_2 вчинила дії або бездіяльність стосовно заявника, які відповідно ст. 1 Закону № 2229-VIII кваліфікуються як домашнє насильство у будь-якій з його форм.
Наявність конфлікту між колишнім подружжям не підтверджує факт вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, крім того не становлять ризику повторюваності.
Отже, висновок місцевого суду про недоведеність стверджуваних ОСОБА_1 фактів вчинення відносно нього ОСОБА_2 домашнього, фізичного, економічного, психологічного насильства, є правильним.
Особистий конфлікт між учасникам цієї справи, не являється підставою для встановлення відносно ОСОБА_2 заходів тимчасового обмеження прав, передбачених Законом № 2229-VIII.
Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що у цій справі суд першої інстанції ретельно перевірив доводи заявника, дав правильну оцінку доказам та належно обґрунтував у своєму рішенні відсутність підстав обмеження охоронюваних законом прав заінтересованої особи. 
Висновок суду повністю узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду у даній категорії справ, та які з огляду на тотожність правовідносин підставно застосувані судом. 
Доводи оскарження про недотримання положень законодавства, не надання судом оцінки усім доказам, підстав відхилення, колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ у своїх рішеннях ( у справах проти України, таких як «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») наголошує, що суди повинні обґрунтовувати свої рішення, даючи відповідь на ключові аргументи сторін. Суд може не давати оцінку аргументу, якщо він очевидно є необґрунтованим або неважливим. У справі ЄСПЛ «Трофимчук проти України» визначено, що оцінка доказів є компетенцією національних судів. 
Апелянт акцентує увагу, що суд не надав оцінки ключовим доказам, висновкам психолога № 12/0824 від 25.08.2024 та №14/1125 від 21.11.2025, якими підтверджено, що внаслідок спірних подій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перебуває у стані стресу, підвищеної тривожності та емоційного виснаження. Ігнорування такого доказу означає, що суд фактично не перевірив і не встановив наслідки для психічного стану заявника, хоча саме це є юридично значущим для кваліфікації психологічного насильства та оцінки ризиків. Невідповідність висновків суду обставинам справи, призвела до неправильного застосування судом критерію оцінки ризиків, підміни предмета доказування в цілому та, відповідно, неправильного застосування норм матеріального права.
Дійсно, тривалий конфлікт між сторонами; вчинення кожною стороною дій з метою використання спільного майна та здійснення господарської діяльності; численні звернення до правоохоронних органів; судові провадження, пов`язані з відповідними подіями; психологічний стан учасників конфлікту, зокрема заявника, безумовно вносять дисбаланс в життєдіяльність особи, впливають на її психічний стан, однак такі наслідки не є ознаками насильства з боку заінтересованої особи, коли особисто заявник є активним учасником обставин конфлікту. 
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» спрямований на захист від фізичного, психологічного, економічного примусу. Проте він не замінює процедуру вирішення майнових чи житлових спорів, які розглядаються виключно в порядку цивільного судочинства. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 19 січня 2026 року – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 15 травня 2026 року.

Головуючий суддя       Л. М. Дьомич

Судді         О. Л. Дуковський

О. А. Письменний 

.