ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7306/26 Справа № 193/1521/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томинець О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хоменко Андрій Семенович, на заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Томинцем О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 грудня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ
В жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (надалі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №2021030842 від 19.10.2018 року у розмірі 21439,51 грн., судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
В обґрунтування позову вказує, що 19.10.2018 між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2021030842. Відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в сумі 9899 грн., строком на 24 місяці з 19.10.2018 до 19.10.2020 включно зі сплатою процентів щомісячно в розмірі 0,01 % від суми кредиту. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, кредит надається для придбання товару у продавця. Відповідач вимог вказаного Договору не виконав.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено Договір факторингу № 24/03/23, у відповідності до умов якого АТ «ОТП БАНК» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні АТ «ОТП БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2021030842 від 19.10.2018 в розмірі 21439,51 грн., з яких 12000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 9439,51 грн. - заборгованість по відсоткам.
На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість згідно кредитного договору №2021030842 від 19.10.2018 в розмірі 21 439,51 грн. та понесені судові витрати по справі.
Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» суму заборгованості за кредитним договором № 2021030842 від 19.10.2018, яка утворилась станом на 24.03.2023 у загальному розмірі 21 439 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять дев`ять) гривень 51 копійка та складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 12 000 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 9439,51 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2026 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хоменко А.С., просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що, сума заборгованості суперечить кредитному договору, за яким загальна сума кредиту- 10199 грн., а позивач просить стягнути тіло кредиту 12000 грн., що не підтверджено належними та допустимими доказами. Будь-яке збільшення ліміту кредитної лінії відсутнє, заявлена позивачем до стягнення сума є необґрунтованою.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «Брайт Інвестмент» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.10.2018 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2021030842_CARD. Згідно умов цього договору відповідачу було відкрито поточний рахунок та отримано електронний платіжний засіб тип картки: MC Gold, валюта рахунку: гривня, номер карткового рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 19).
Згідно паспорту споживчого кредиту, зокрема п. 3 визначено, що кредит надано на суму 10 199,00 грн., кредитна лінія становить у сумі 2500 грн (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору), строк кредитування на 36 місяців (з правом пролонгації).
Тобто, відповідач отримав два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у сумі 10 199,00 грн. на строк 24 місяці, та кредитну лінію із сумою кредиту на 2500 грн. (з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору) на строк 36 місяців (з правом пролонгації).
Так, відповідно до п.1.1. кредитного договору, кредит надається у розмірі 9 899 грн. із цільовим використанням на придбання товару у продавця, та 390 грн. на сплату додаткових послуг Банку. Загальний розмір кредиту 10 199,00 грн. Дата остаточного повернення кредиту 19.10.2020. Передоплата позичальника становить 1 100 грн. Відповідно до п.2.1. кредитного договору, банк відкриває позичальнику поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 2 договору, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП-Банк», та які розміщені на офіційному сайті AT «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, на підтвердження чого позичальником було власноруч підписано Анкету-заяву та Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати пластикову платіжну картку.
На підтвердження отримання картки ОСОБА_1 було складено розписку, в якій останній своїм підписом підтвердив отримання банківської платіжної картки АТ «ОТП Банк», термін дії 09/21, та що з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлений. Тобто, останній безумовно прийняв пропозицію банку (а.с. 25 на звороті).
Згідно з умовами вказаного договору, AT «ОТП БАНК» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки.
На картковий рахунок відкритий за заявою відповідача було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою.
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку боржника (звіту-рахунку) за період з 08.11.2019 по 24.06.2021 заборгованість за кредитним договором № 2021030842_CARD від 19.10.2018 станом на 24.03.2023 становить 21439,51 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що АТ «ОТП БАНК» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що стверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 .
Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед АТ «ОТП БАНК» за кредитним договором №2021030842 від 19.10.2018 щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено Договір факторингу № 24/03/23, у відповідності до умов якого АТ «ОТП БАНК» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні АТ «ОТП БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників до вказаного Договору факторингу, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2021030842 від 19.10.2018 в сумі 21 439,51 грн., з яких 12000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9439,51 грн. - заборгованість по відсоткам.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2021030842 від 19.10.2018 року, суд першої інстанції виходив з факту отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів та неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальником в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права позивача, яка правонаступника кредитора АТ «ОТП Банк», згідно Договору факторингу №24/03/23 від 24 березня 2023 року, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В силу ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 19 жовтня 2018 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір №2021030842, за умовами якого позичальник просив надати йому кредитні кошти, у розмірі 10199,00 грн., та кредитну лінію 2500,00 грн. з можливістю збільшення, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що загальна сума наданого споживчого кредиту становила – 10199,00 грн. і будь-яке збільшення ліміту кредитної лінії відсутнє.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.
Апеляційним судом відхиляються, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості за кредитом.
Так, відповідач, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на відсутності доказів наявності заборгованості за отриманими ним коштами, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку, не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту погашення ним заборгованості у повному обсязі, враховуючи, що ТОВ «Брайт Інвестмент» не є первісним кредитором та не є банківською установою.
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Отже, в даному випадку надано достатні докази на підтвердження порушення відповідачем умов кредитних договорів та наявності у відповідача відповідного розміру заборгованості, при цьому доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора АТ «ОТП Банк» матеріали справи не містять.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., зареєстровано в реєстрі за №265. За цим договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (п.1.3 Договору факторингу).
Згідно з витягом з додатку №1 до вищезазначеного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №0325/980/1235554/19 від 16 вересня 2019 року.
Отже, наявним в матеріалах справи договором факторингу, витягом з реєстру боржників і прав вимог, які належно засвідчені, підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовуються твердження відповідача про те, що позивач не набув права вимоги до нього.
Слід зазначити, що згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.
Тобто, ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право грошової вимоги до відповідача за наведеним вище договором, й доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів виконання зобов`язань, ні перед первісними кредиторами, ні перед позивачем, не надано, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка правомірно стягнута судом першої інстанції на користь нового кредитора - ТОВ «Брайт Інвестмент».
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хоменко Андрій Семеновича залишити без задоволення.
Заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено  30 червня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: