ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3937/25 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період 2022 року в складі військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період 2022 року у складі військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача наявний обов`язок надати позивачу довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за відповідний період, але це не було виконано. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу та просить визнати протиправним та скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 11).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2022 №25 солдат ОСОБА_1 вибула у відрядження (польовий вихід) до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 з 01.02.2022, для відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах (а.с. 18).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 № 48 солдат ОСОБА_1 , кухар відділення матеріального забезпечення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 , прикомандирована до військової частини НОМЕР_1 прибула з відрядження (польового виходу), 24.02.2022, того ж дня вибула у відрядження до складу сил та засобів оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території України, з метою виконання службових (бойових) завдань, на підставі наказу командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.02.2022 № 3 (а.с. 19).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2022 №95 солдат ОСОБА_1 вибула з відрядження до пункту постійної дислокації (а.с. 20).
Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 01.09.2023 № 83 позивачу було здійснено перерахунок виплати за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі стимулювання збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткової винагороди у розмірі 100 000 в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у деяких діях та заходах у період з 24.02.2022 та 04.04.2022 (а.с. 9,10).
Згідно листа військової частини НОМЕР_3 від 11.02.2025 № 46/211 підставою для включення позивача до вищевказаного наказу була довідка військової частина НОМЕР_1 від 17.08.2022 № 1334, згідно якої позивач приймала безпосередню участь а оборонній операції для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України в складі зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , що входила до сил і засобів угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 21, 23).
Листом військової частини НОМЕР_3 від 06.05.2024 № 582/46 представника позивача було повідомлено, що солдат ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_3 не залучалась до безпосередньої участі в заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період 2022 року, статусу учасника бойових дій солдат ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_3 не набувала. Повідомлено, що для отримання необхідних документів з метою подальшого набуття статусу учасника бойових дій позивачу необхідно звернутися до військової частини НОМЕР_1 , так як остання була відряджена до військової частини НОМЕР_1 у період ведення активних бойових дій на території Чернігівській області (а.с. 17).
В свою чергу, листом військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2024 № 3747 представника позивача було повідомлено, що однією з підстав оформлення довідки від військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь солдата ОСОБА_1 має бути запис в Журналі бойових дій, що відображає її участь в цих бойових діях. Але в Журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 відсутні будь-які записи про участь в бойових діях солдата ОСОБА_1 оскільки з 24.02.2022 року вона була відряджена з військової частини НОМЕР_1 до складу сил та засобів оперативного угрупування військ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України. Тобто видачу затребуваної довідки форми 6 (за наявності відповідних підстав) має право здійснити та установа у складі якої військовослужбовець приймав безпосередню участь у визначених бойових діях, враховуючи зазначене військова частина НОМЕР_1 не має законного права видати таку довідку, оскільки солдат ОСОБА_1 не виконувала відповідні завдання у складі військової частини НОМЕР_1 , а була відряджена для виконання завдань у складі оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 16). 
Позивач вважаючи вказану відмову протиправною звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові та службові особи зобов`язані здійснювати свою діяльність виключно на підставі, у межах наданих їм повноважень та у спосіб, прямо визначений Конституцією та законами України. Вказаний конституційний принцип є однією з основоположних засад функціонування органів публічної влади та передбачає обов`язок неухильного дотримання вимог законодавства при реалізації владних управлінських функцій.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на всій території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено правовий режим воєнного стану строком на 30 діб. 
Одночасно зазначеним Указом військовому командуванню, зокрема Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, органам Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також іншим військовим формуванням та органам державної влади, спільно з Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, доручено забезпечити здійснення заходів та реалізацію повноважень, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», необхідних для забезпечення оборони держави, захисту безпеки населення та національних інтересів України. 
У подальшому дія правового режиму воєнного стану неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, а саме: №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025 та №235/2025 від 15.04.2025, що свідчить про безперервний характер особливого правового режиму, запровадженого у зв`язку з триваючою військовою агресією проти України. 
Загальні правові та організаційні засади проходження військової служби в Україні визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я та віком громадян України, а у випадках, передбачених законом, також іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із забезпеченням оборони України, захистом її незалежності та територіальної цілісності. 
Крім того, положеннями частин третьої та четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що особи, які проходять військову службу, є військовослужбовцями та набувають відповідного правового статусу, пов`язаного із виконанням обов`язків щодо захисту держави. 
Правовий статус ветеранів війни, а також гарантії їх соціального захисту врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ), який визначає систему державних гарантій, спрямованих на забезпечення належних умов життя ветеранів війни, а також формування у суспільстві шанобливого ставлення до осіб, які брали участь у захисті держави. 
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, до учасників бойових дій належать, зокрема, військовослужбовці Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські, особи рядового та начальницького складу інших військових формувань та правоохоронних органів, а також інші особи, визначені законом, які брали безпосередню участь у заходах, спрямованих на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 
Зазначеною нормою також передбачено, що статус учасника бойових дій поширюється на осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України. 
При цьому порядок надання статусу учасника бойових дій відповідним категоріям осіб, визначення строків та умов їх участі у зазначених заходах, а також порядок позбавлення такого статусу, відповідно до вимог Закону №3551-ХІІ, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони проведення антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони - відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Так, Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі - Порядок №413), визначає механізм та процедуру надання і позбавлення статусу учасника бойових дій відповідним категоріям осіб. 
Із системного аналізу положень Порядку №413 убачається, що довідка за формою, визначеною додатком 6 до цього Порядку, а саме довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, є одним із основних документів, які подаються для вирішення питання щодо надання особі статусу учасника бойових дій. 
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку №413, документи для надання статусу учасника бойових дій подаються командиром (начальником) військової частини, органу чи підрозділу або іншим керівником підприємства, установи чи організації стосовно осіб, визначених пунктами 19 та 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Водночас у разі неподання відповідних документів командиром чи іншим уповноваженим керівником, такі документи можуть бути подані безпосередньо самою особою, яка претендує на отримання відповідного статусу. 
Аналіз наведених законодавчих положень свідчить про те, що необхідною та обов`язковою умовою для надання особі статусу учасника бойових дій є встановлення факту її безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а також виконання нею особисто або у складі військової частини, органу чи підрозділу відповідних бойових або службових завдань. Саме наявність таких обставин є правовою підставою для подання командирами військових частин чи іншими уповноваженими особами документів на розгляд відповідної комісії, утвореної міністерством або іншим центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить відповідна військова частина чи підрозділ. 
Із змісту додатка 6 до Порядку №413 вбачається, що у довідці про безпосередню участь особи у відповідних заходах зазначаються конкретні відомості про період участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, місце їх виконання, а також документи, які підтверджують таку участь. До таких документів, зокрема, належать бойові донесення, журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки, вахтові журнали, польотні листи, книги служби, накази про залучення до виконання відповідних заходів, матеріали щодо виконання розвідувальних завдань, а також довідки про обставини отримання травм, поранень, контузій чи каліцтв. 
Крім того, з метою врегулювання порядку виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України було видано окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.
У зазначеному дорученні Міністр оборони України конкретизував поняття «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії», включивши до такого поняття, серед іншого, виконання військовослужбовцем бойових або спеціальних завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо у районах ведення бойових дій відповідно до бойових розпоряджень. 
Пунктом 3 вказаного доручення визначено, що райони ведення бойових дій встановлюються відповідними рішеннями, наказами, директивами або розпорядженнями Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначається рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України. 
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або у забезпеченні заходів із національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, відповідно до зазначеного доручення, здійснюється на підставі належних військово-облікових та службових документів, зокрема бойових наказів або бойових розпоряджень, журналів бойових дій, журналів ведення оперативної обстановки, бойових донесень, постових відомостей, а також рапортів чи донесень командирів підрозділів щодо участі конкретних військовослужбовців у виконанні бойових або спеціальних завдань. 
На підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або відповідних заходах передбачено надання довідки, виданої керівником органу військового управління, штабом угруповання військ (сил), штабом тактичної групи чи командиром військової частини, установи або навчального закладу, до яких такий військовослужбовець був відряджений для виконання визначених завдань. 
Пунктом 4 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 встановлено обов`язок для керівників органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, а також командирів військових частин, установ та навчальних закладів, які входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких були відряджені військовослужбовці, щомісячно, до 5 числа, повідомляти органи військового управління та військові частини за місцем штатної служби таких військовослужбовців про кількість днів їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах за попередній місяць за формою, визначеною додатком №1 до цього доручення. 
Також передбачено, що у випадку, коли військовослужбовці були відряджені до відповідних військових частин або установ з однієї військової частини, підтвердження їх безпосередньої участі у бойових діях може здійснюватися шляхом оформлення однієї узагальненої довідки, у якій зазначається строк безпосередньої участі кожного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах відповідно до форми, наведеної у додатку №2 до вказаного доручення. 
При цьому у підставах для видачі таких довідок обов`язково мають бути зазначені документи, передбачені абзацами третім, четвертим та п`ятим пункту 3 окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29, а саме бойові накази, бойові розпорядження, журнали бойових дій, бойові донесення, рапорти командирів підрозділів та інші документи, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у виконанні бойових або спеціальних завдань. 
Крім того, вказаним дорученням надано право керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил) та штабів тактичних груп, перелік яких затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, включати до відповідних довідок відомості про строки безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, починаючи з 24 лютого 2022 року. 
Пунктом 5 окремого доручення визначено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (начальників) військових частин, військових навчальних закладів, установ чи організацій щодо особового складу військової частини, а стосовно командирів військових частин - на підставі наказів керівника вищого органу військового управління. 
При цьому у таких наказах про виплату додаткової винагороди, яка обчислюється виходячи із розміру 100000 грн на місяць, обов`язково мають бути зазначені підстави для їх видання із посиланням на бойові накази, бойові розпорядження або інші документи, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях чи заходах.
Також накази про виплату додаткової винагороди за попередній місяць повинні видаватися до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів відповідних підрозділів, що прямо передбачено пунктом 6 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29. 
Пунктом 14 зазначеного доручення визначено, що воно застосовується з 01.06.2022, за винятком окремих положень, які підлягають застосуванню з 24.02.2022, зокрема положень щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за проходження підготовки або навчання за кордоном щодо застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння і військової техніки. 
Суд звертає особливу увагу на те, що абзацом четвертим пункту 4 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 прямо передбачено право керівників органів військового управління та штабів угруповань військ включати до довідок про безпосередню участь у бойових діях або заходах строки такої участі відряджених військовослужбовців, починаючи саме з 24 лютого 2022 року. 
Отже, із наведених норм убачається, що під безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або заходах слід розуміти виконання ним у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави у визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України районах ведення бойових дій відповідних бойових чи спеціальних завдань, а також участь у заходах, перелік яких визначений пунктом 1 окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29. 
При цьому така безпосередня участь повинна бути підтверджена належними та допустимими документами, перелік яких визначено абзацами четвертим - шостим пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29, а також Порядком №413, на підставі яких уповноваженим керівником органу військового управління видається довідка про дні безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах. 
З урахуванням наведених правових норм суд дійшов висновку, що підтвердження факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах можливе виключно за наявності належних документів, передбачених Порядком №413 та окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, на підставі яких оформлюється відповідна довідка про участь особи у бойових діях або заходах. 
Так, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2022 №1334, позивачка брала безпосередню участь в оборонній операції та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації на території України у складі зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу сил та засобів угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у період з 24.02.2022 по 04.04.2022. 
Як зазначено у вказаній довідці, її видано на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 13.03.2022 №84, від 01.04.2022 №102, від 30.04.2022 №125 щодо визначення районів ведення бойових дій, бойового розпорядження начальника штабу - заступника командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.02.2022 №БР-1/ОУВС/дск, наказу командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.02.2022 №3, рапорту командира зенітної роти охорони військової частини НОМЕР_1 , а також довідки оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 12.08.2022 №502/2/3/1/166. 
Крім того, із системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що в умовах дії воєнного стану додаткова винагорода військовослужбовцю Збройних Сил України збільшується до 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії за умови перебування військовослужбовця безпосередньо у районах ведення бойових дій. 
Таким чином, для встановлення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 необхідним є належне підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або відповідних заходах. Водночас запровадження законодавцем двох окремих видів додаткової винагороди - у розмірі 30000 грн та 100000 грн - свідчить про те, що виплата підвищеної винагороди пов`язується не лише із самим фактом проходження військової служби, а насамперед із виконанням військовослужбовцем особливо складних бойових чи спеціальних завдань у районах ведення бойових дій. 
Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази у їх сукупності, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на користь позивача здійснювалась виплата додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі - 100000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони. При цьому жодних належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин відповідачем до суду не надано, а сам факт здійснення таких виплат відповідачем не заперечувався.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до вимог Порядку №413 та окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, підставою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000 грн є підтвердження факту його безпосередньої участі у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, що оформлюється відповідною довідкою.
Така довідка повинна видаватися саме тією військовою частиною, у складі якої військовослужбовець безпосередньо виконував бойові чи спеціальні завдання та брав участь у відповідних заходах.
Разом із тим, під час розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачу було видано відповідну довідку про безпосередню участь у бойових діях або заходах. Так само відповідачем не спростовано доводів позивача щодо наявності у нього законних підстав для отримання такої довідки.
Колегія суддів звертає увагу, що сам факт виплати позивачу додаткової винагороди у підвищеному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 свідчить про визнання уповноваженими органами безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а відповідач, у свою чергу, був зобов`язаний видати таку довідку у встановленому законодавством порядку.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції на підставі належним чином досліджених доказів, із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, обґрунтовано визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України у період 2022 року у складі військової частини НОМЕР_1 .
Також обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, є висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 відповідну довідку про безпосередню участь у зазначених заходах у період 2022 року у складі військової частини НОМЕР_1 .
Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться переважно до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та неправильного тлумачення норм чинного законодавства, а тому не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції в його оскаржуваних частинах.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

В.В. Файдюк