Справа № 420/25095/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідки за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. №413, яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;
зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 подати на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. №413, яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;
визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 видати Довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Стислий виклад позиції позивача
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 проходить службу у ВМКЦ Південного регіону. Під час проходження служби військовослужбовець брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Представник позивача вказує, що відповідно до інформації з особистого карткового рахунку, ОСОБА_1 було нараховано та виплачено суму додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100000 гривень відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168: 06.12.2023 80073,16 грн; 21.01.2024 53984,35 грн; 24.02.2024 80600,54 грн.
У позовній заяві вказано, що підставами для здійснення зазначених виплат є Витяги з наказів начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №552 від 03.11.2023, №9 від 04.01.2024, №21 від 08.01.2024.
Окрім цього, як стверджує представник позивача, відповідно до Довідок військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2023 №22/372/БД, від 03.10.2023 №22/395/БД, від 02.11.2023 №22/448/БД від 04.12.2023 №22/575/БД, від 04.01.2024 №21/44/БД, в періоди з 25.08.2023 до 30.09.2023, 11.10.2023, 12.10.2023, з 14.10.2023 до 26.10.2023, 29.10.2023, з 01.11.2023 до 02.11.2023, з 04.11.2023 до 05.11.2023, 07.11.2023, з 09.11.2023 до 10.11.2023, з 13.11.2023 до 18.11.2023, 30.11.2023, 01.12.2023, з 03.12.2023 до 06.12.2023, 09.12.2023, 11.12.2023 та 16.12.2023, позивач брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення та виконував бойові (спеціальні) завдання.
Представник позивача звертає увагу, що підвищена додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 №168, повинна нараховуватись та виплачуватись військовослужбовцю за безпосередню участь у бойових діях або у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
У позовній заяві зазначено, що в інтересах позивача 11.06.2025 за вих. №У/210411/01 на адресу відповідача направлено заяву про надання довідки командира про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 в бойових діях, форма якої затверджена Постановою КМУ №413 з метою самостійного звернення із заявою на отримання статусу учасника бойових дій до комісії з питань розгляду матеріалів для оформлення статусу учасника бойових дій.
За твердженням представника позивача, листом від 04.07.2025 №101/353 Військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у видачі зазначеної довідки у зв`язку з тим, що фактично, військовослужбовець ОСОБА_1 особисто брав участь у аєромедичної евакуації поранених у складі екіпажу салону повітряного судна з тимчасових площадок, які не знаходились у визначених Головнокомандувачем ЗС України районах бойових дій (екіпаж повітряного судна здійснював евакуацію поранених в межах області (регіону) де ведуться бойові дії, але поза межами районів бойових дій).
Крім цього, як вказує представник позивача, у листі від 04.07.2025 №101/353 вказано, що факт отримання грошової винагороди отримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 (зі змінами) не надає підстав для оформлення документів (Довідки про безпосередню участь в бойових діях), а військовослужбовець ОСОБА_1 під час відрядження до складу тактичної групи не приймав участі у бойових діях знаходячись безпосередньо у визначених районах бойових дій, тому підстави для оформлення відповідної Довідки на час звернення відсутні.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Військова частина НОМЕР_1 проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що спір безпосередньо стосується обставин, які не відбувались у Військовій частині НОМЕР_1 , так як позивач лише оформлював документи на відрядження та продовольчий атестат у військовій частині НОМЕР_1 , а завдання за призначення виконував у складі лікарської бригади (підрозділ) зведеного вертолітного загону тактичної групи авіації.
За твердженням представника відповідача, у матеріалах позову відсутні будь-які докази протиправної бездіяльності відповідача та інші докази, які б свідчили про наявність порушених прав позивача, не враховуючи виключне бажання позивача отримати відповідний соціальний статус – не надаючи при цьому підстав/доказів фактичної участі у бойових діях.
З урахуванням вищенаведеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Стислий виклад додаткових пояснень позивача.
Представником позивача направлено до суду додаткові пояснення у справі, в яких представник позивача вказує, що ОСОБА_1 проходить службу у ВМКЦ Південного регіону. Відповідно до посвідчення про відрядження лейтенант медичної служби ОСОБА_1 відряджається до Військової частини НОМЕР_1 з 25.08.2023 до окремого розпорядження з метою недопущення зниження якості при проведенні евакуаційних заходів на підставі бойового розпорядження командира УСіЗ Медичних сил « ІНФОРМАЦІЯ_1 » УМС ЗС України від 23.08.2023 №33/дск, наказу начальника ВМКЦ Південного регіону від 24.08.2023 №312.
Інші пояснення за змістом аналогічні наведеним у позовній заяві.
Стислий виклад заперечень відповідача на додаткові пояснення.
Представник відповідача визнає доводи наявні в додаткових поясненнях позивача щодо відрядження позивача до Військової частини НОМЕР_1 , водночас, звертає увагу суду, що позивач не виконував обов`язки з надання медичної допомоги ані під час знаходження у відрядженні у складі лікарської бригади (як підрозділу) ЗВЗ ТГА, ані під час виконання аеромедичної евакуації саме в районах ведення бойових дій або за лінією бойового зіткнення на тимчасово окупованих територіях.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 08.08.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строк на подання заяв по суті справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, лейтенантом медичної служби, який проходить службу у ВМКЦ Південного регіону.
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2023 №22/372/БД, лейтенант ОСОБА_1 у період з 25.08.2023 до 31.08.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05.02.2023 №187т/ОКП/бу , від 08.02.2023 №223т/окп/бу, а саме: у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави – тактичної групи авіації оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 №22/394/БД, лейтенант ОСОБА_2 у період з 01.09.2023 до 30.09.2023 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05.02.2023 №187т/ОКП/бу , від 08.02.2023 №223т/окп/бу, а саме: у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави – тактичної групи авіації оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно з Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2023 №22/448/БД, лейтенант ОСОБА_1 11, 12, 14-26, 29 жовтня 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення та виконував бойові (спеціальні) завдання із здійснення польотів в повітряному просторі області України на території якої ведуться воєнні (бойові) дії – Миколаївській області.
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №22/575/БД, лейтенант ОСОБА_1 01, 02, 04, 05, 07, 09, 10, 13-18 листопада 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення та виконував бойові (спеціальні) завдання із здійснення польотів в повітряному просторі області України на території якої ведуться воєнні (бойові) дії – Миколаївській області.
Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 №21/44/БД, лейтенант ОСОБА_1 01, 03-06, 09, 11, 16 грудня 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення та виконував бойові (спеціальні) завдання із здійснення польотів в повітряному просторі області України на території якої ведуться воєнні (бойові) дії – Миколаївській області.
Суд встановив, що відповідно до наказів начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 03.11.2023 №552, від 04.01.2024 №9, від 08.01.2024 №21, на підставі зазначених вище довідок, ОСОБА_1 виплачено за період участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) завдань у період здійснення зазначених заходів та виконання бойових (спеціальних) завдань додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
10 червня 2025 року через свого представника, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати довідку командира про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 в бойових діях, форма якої затвердження постановою КМУ №413.
Листом від 04.07.2025 №101/353 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що фактично, військовослужбовець ОСОБА_1 особисто брав участь у аєромедичної евакуації поранених у складі екіпажу салону повітряного судна з тимчасових площадок, які не знаходились у визначених Головнокомандувачем ЗС України районах бойових дій (екіпаж повітряного судна здійснював евакуацію поранених в межах області (регіону) де ведуться бойові дії, але поза межами районів бойових дій).
Вказано, що факт отримання грошової винагороди отримання грошової винагороди відповідно до вимог Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 (зі змінами) не надає підстав для оформлення документів (Довідки про безпосередню участь в бойових діях), а військовослужбовець ОСОБА_1 під час відрядження до складу тактичної групи не приймав участі у бойових діях знаходячись безпосередньо у визначених районах бойових дій, тому підстави для оформлення відповідної Довідки на час звернення відсутні.
Вважаючи відмову Військової частини НОМЕР_1 у підготовці та видачі позивачу довідки командира про безпосередню участь військовослужбовця в бойових діях, форма якої затвердження постановою КМУ №413 протиправною, останній звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку зі збройною агресією рф проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України, затвердженими законами України.
Суспільні відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку стосовно захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовані, насамперед, нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Суспільні відносини з приводу набуття громадянином правового статусу учасника бойових дій регламентовані, зокрема, приписами Закону №3551-ХІІ.
Згідно із статті 5 Закону №3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь:
в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення,
у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів,
у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених положень свідчить, що законодавець у кожному випадку пов`язує надання статусу учасника бойових дій із фактичною участю у збройному протистоянні, яка має ознаки безпосередності, тобто особистого виконання бойових (службових) завдань у складі військових формувань під час здійснення відповідних заходів. Йдеться не про будь-яке виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, а про реальне та особисте залучення до виконання завдань, безпосередньо пов`язаних із відсіччю та стримуванням збройної агресії, що за своїм змістом і характером передбачають підвищений рівень небезпеки для життя і здоров`я військовослужбовця. Виконання завдань забезпечувального, чергового чи охоронного характеру, навіть у період дії воєнного стану, саме по собі не може ототожнюватися з такою безпосередньою участю.
При цьому, зміст поняття «безпосередня участь» підлягає системному тлумаченню у взаємозв`язку з нормативними актами, прийнятими на виконання Закону №3551-ХІІ, які визначають порядок підтвердження такої участі та критерії її встановлення. У цьому контексті територіальна складова не є самостійно встановленим обмеженням, а виступає елементом правової моделі, відповідно до якої безпосередність участі пов`язується з виконанням бойових (спеціальних) завдань у межах районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених у встановленому порядку. Відсутність встановленого факту виконання завдань у таких районах виключає можливість визнання відповідної діяльності як безпосередньої участі у розумінні пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ.
Подібний підхід щодо обов`язковості встановлення у сукупності, зокрема, функціональної та територіальної ознак застосований Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29 березня 2024 року у справі №440/3321/23.
Механізм надання статусу учасника бойових дій визначений Порядком №413.
Згідно з положеннями підпункту 4 пункту 4 Порядку №413, підставою для надання статусу учасника бойових дій для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, є довідка за формою згідно з додатком 6.
Заявники, зазначені в абзаці першому цього підпункту, за власним бажанням можуть додавати інші документи, які містять докази та підтверджують факт виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань.
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій документи подаються командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи чи організації стосовно заявників, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, або самостійно заявником з їх числа - у разі неподання таких документів відповідним командиром (начальником).
Водночас, пунктом 8 Порядку №413 прямо встановлено, що для надання статусу учасника бойових дій особам, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій зобов`язані протягом 30 календарних днів з дня участі таких осіб у виконанні бойових (службових) завдань подати на розгляд відповідної комісії довідку за формою згідно з додатком 6 або додатком 7 до цього Порядку.
Згідно з пунктом 11 Порядку №413, для надання статусу учасника бойових дій заявник подає комісії (міжвідомчій комісії) заяву.
Заява може подаватися: у паперовій формі за формою згідно з додатком 8: безпосередньо комісії (міжвідомчій комісії), у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку; через центр (заявниками з числа осіб, зазначених у пунктах 21 та 25 частини першої статті 6 Закону); в електронній формі заявниками з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону засобами Порталу Дія (для законних представників або уповноважених осіб зазначених осіб за наявності технічної можливості) або засобами Реєстру.
Подати заяву в електронній формі засобами Порталу Дія може громадянин України, засобами Реєстру - громадянин України, іноземець або особа без громадянства (за наявності реєстраційного номеру облікової картки платника податків).
Заявники, рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій яким приймається відповідними комісіями розвідувальних органів, можуть подавати заяву на адресу такої комісії виключно у паперовій формі за формою згідно з додатком 8.
Пунктом 14 Порядку №413 визначено, що до заяви в електронній формі додаються за наявності електронні копії оригіналів паперових документів, визначених підпунктами 1-4 пункту 4 цього Порядку, шляхом їх завантаження заявником для подальшого опрацювання комісією.
У разі відсутності документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 4 цього Порядку, вони витребовуються комісіями у порядку, передбаченому пунктом 22 цього Порядку.
Відповідно до пункту 19 Порядку №413, рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій приймається комісіями - стосовно заявників з числа осіб, зазначених у пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону.
Згідно з пунктом 24 Порядку №413, комісія або міжвідомча комісія відмовляє заявнику в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що довідка за формою згідно з додатком 6 до Порядку №413 із відповідним змістом про участь особи у заходах, визначених пунктом 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, є необхідною передумовою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій відповідною комісією. Водночас підстави внесення інформації до такої довідки та її зміст підлягають перевірці на відповідність вимогам законодавства, у тому числі в межах здійснення судового контролю за рішеннями суб`єктів владних повноважень.
Обов`язок командира (начальника) військової частини щодо подання такої довідки виникає лише за умови наявності підтверджених належними документами фактів безпосередньої участі військовослужбовця у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
Суд при цьому наголошує, що командир (начальник) військової частини, оформлюючи довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку №413, не здійснює оцінку доцільності чи обґрунтованості надання статусу учасника бойових дій, оскільки такі повноваження належать відповідній комісії. Його функція полягає у внесенні до довідки відомостей про участь військовослужбовця у відповідних заходах та оформленні її на підставі наявних документів, що підтверджують виконання завдань, передбачених пунктом 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про видачу довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, за формою, встановленою додатком 6 до Порядку №413.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 04.07.2025 №101/353 повідомив про відсутність підстав для оформлення позивачу відповідної довідки. Відмову обґрунтовано тим, що військовослужбовець ОСОБА_1 особисто брав участь у аєромедичної евакуації поранених у складі екіпажу салону повітряного судна 3 тимчасових площадок, які не знаходились у визначених Головнокомандувачем ЗС України районах бойових дій (екіпаж повітряного судна здійснював евакуацію поранених в межах області (регіону) де ведуться бойові дії, але поза межами районів бойових дій).
Позивач пов`язує наявність у нього права на отримання спірної довідки з фактом виплати йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ №168), вказуючи, що така виплата підтверджує його участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в умовах збройної агресії.
При оцінці вказаних доводів, суд звертає увагу на те, що на виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 та «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168, якою диференційовано додаткову винагороду залежно від характеру виконуваних завдань.
Відповідно до пункту 1 постанови КМУ №168, у редакції з 03 травня 2023 року по 14 грудня 2023 року (чинній на час виконання ОСОБА_1 бойових завдань), на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.
Суд зазначає, що військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій території України або на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення таких заходів, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах.
Крім того, окремо передбачено можливість збільшення розміру додаткової винагороди (але не більше ніж до 50 000 гривень) для військовослужбовців, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органів військового управління або штабів угруповань військ, у тому числі поза районами ведення бойових дій, за умови здійснення ними оперативного (бойового) управління підрозділами, що ведуть бойові дії.
Отже, системний аналіз пункту 1 Постанови №168 свідчить, що законодавець чітко розмежував поняття:
загальне виконання бойових (спеціальних) завдань у період воєнного стану, за яке виплачується додаткова винагорода до 30 000 гривень;
безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони з обов`язковим перебуванням у районах їх ведення (здійснення), що є підставою для збільшення винагороди до 100 000 гривень.
Таке розмежування має правове значення для оцінки характеру участі військовослужбовця у виконанні військового обов`язку та не допускає ототожнення будь-якого виконання завдань у період воєнного стану з безпосередньою участю у бойових діях.
Крім того, згідно з статтею 9 Закону №2011-ХІІ, Указу Президента України №64/2022 та постанови КМУ №168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44 затверджено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Порядок №260 доповнено новим розділом «XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» згідно з Наказом Міністерства оборони №44 від 25 січня 2023 року - застосовується з 01 лютого 2023 року.
Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою КМУ №168 виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)), затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі до складу сільських (селищних), міських, районних та обласних військових адміністрацій, на території (або частині цієї території), здійснення повноважень яких ведуться воєнні (бойові) дії, та виконують бойові (спеціальні) завдання виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 30000 гривень.
Військовослужбовцям Збройних Сил України за періоди виконання бойових (спеціальних) завдань в оперативному підпорядкуванні або у складі органів військового управління (військових частин, підрозділів) розвідувального органу Міністерства оборони України, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також інших військових формувань, виплата додаткової винагороди здійснюється в порядку, на умовах та розмірах, передбачених у цьому розділі.
Військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, які одночасно мають право на отримання додаткової винагороди за різними умовами, ця додаткова винагорода виплачується в більшому розмірі.
Отже, Порядок №260, прийнятий на виконання постанови КМУ №168, також закріплює диференційований підхід до визначення розміру додаткової винагороди залежно від характеру та умов виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань, зокрема з урахуванням факту безпосередньої участі у бойових діях та перебування у районах їх ведення. Отже, як постанова КМУ №168, так і Порядок №260 послідовно розмежовують загальне виконання завдань у період воєнного стану та безпосередню участь у збройному конфлікті, що має істотне значення для правової оцінки характеру участі позивача.
Крім того, пунктом 3 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Згідно з пунктом 6 розділу XXXIV Порядку №260 про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.
Отже, у своєму системному взаємозв`язку положення Закону №3551-ХІІ, Порядку №413, постанови КМУ №168 та розділу XXXIV Порядку №260 формують узгоджену правову модель регулювання, відповідно до якої вирішальним критерієм для віднесення діяльності військовослужбовця до безпосередньої участі у бойових діях чи заходах із забезпечення національної безпеки і оборони є встановлення факту виконання ним бойових (спеціальних) завдань у межах районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
При цьому нормативне розмежування розмірів додаткової винагороди (100 000, 50 000 та 30 000 гривень) не має суто фінансового характеру, а залежить від фактичних обставин, інтенсивності та умов залучення військовослужбовця до виконання бойових (спеціальних) завдань, зокрема від характеру таких завдань і території їх здійснення. Виплата у розмірі 100 000 гривень поставлена у залежність від встановлення факту безпосередньої участі у бойових діях або заходах з національної безпеки і оборони за умови перебування в районах їх ведення. Натомість виконання бойових (спеціальних) завдань поза межами таких районів або здійснення завдань забезпечувального чи охоронного характеру, що зумовлює виплату додаткової винагороди у меншому розмірі (30 000 гривень), саме по собі не може розцінюватися як безпосередня участь у бойових діях.
Враховуючи вищенаведене, лише сукупність установлених обставин щодо характеру виконуваних завдань, території їх здійснення та їх належного документального підтвердження відповідно до вимог законодавства є передумовою виникнення обов`язку щодо оформлення довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку №413 і, відповідно, підставою для подальшого розгляду питання про надання статусу учасника бойових дій.
У цьому контексті заслуговує на увагу і постанова Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф» (далі - постанова КМУ №1364), якою встановлено механізм формування єдиного переліку таких територій. Відповідно до зазначеної постанови перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які є тимчасово окупованими, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за погодженням з Міністерством оборони України на підставі пропозицій відповідних військових адміністрацій; у ньому визначаються дати початку та завершення бойових дій або тимчасової окупації, а сам перелік підлягає регулярному оновленню.
Сам факт запровадження воєнного стану на всій території України та його тривалий характер не є визначальним для оцінки участі особи в бойових діях. Правовий режим воєнного стану є загальнодержавним, однак райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються окремими рішеннями уповноважених суб`єктів та мають конкретний територіальний характер.
Отже, нормативне регулювання чітко розмежовує загальну дію воєнного стану та конкретні території, які мають статус районів ведення воєнних (бойових) дій.
Судом встановлено, що відповідно до наказів начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (з основної діяльності) від 03.11.2023 №552, від 04.01.2024 №9, від 08.01.2024 №21, ОСОБА_1 виплачено за період участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) завдань у період здійснення зазначених заходів та виконання бойових (спеціальних) завдань додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
З огляду на нормативне розмежування розмірів додаткової винагороди, виплата, яку отримував позивач (100000,00 грн) свідчить його участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) завдань у період здійснення зазначених заходів та виконання бойових (спеціальних) завдань
Разом із тим суд зазначає, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, окремі території Миколаївської області визнано з 01.06.2023 та під час виконання бойових завдань позивача, територіями активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Отже, встановлені судом обставини виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань відповідають умовам, з якими пункт 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ пов`язує визнання безпосередньої участі у бойових діях, оскільки встановлено виконання бойових (спеціальних) завдань у районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених у встановленому порядку. 
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 17.02.2026 по справі №200/7237/24.
Відтак, відповідач, виходячи з положень пп.4 п.4, пп.5, 8 Порядку №413 у їх взаємозв`язку, зобов`язаний надати довідку зазначену у п/п 4 п. 4 Порядку №413 як позивачу так і відповідній комісії.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у Військової частини НОМЕР_1 обов`язку щодо оформлення та подання документів для надання позивачу статусу учасника бойових дій з огляду на таке.
Як встановлено судом, позивач проходить військову службу у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, однак у спірний період був відряджений до Військової частини НОМЕР_1 для виконання бойових (спеціальних) завдань у складі тактичної групи авіації.
Відповідно до пункту 6 розділу XXXIV Порядку №260, саме командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовця про підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або заходах.
Отже, нормативне регулювання прямо покладає на військову частину, до якої військовослужбовець був відряджений та у складі якої фактично виконував бойові (спеціальні) завдання, обов`язок здійснювати документальне оформлення та підтвердження відповідних обставин.
Судом встановлено, що саме Військовою частиною НОМЕР_1 були оформлені та видані довідки від 01.09.2023 №22/372/БД, від 03.10.2023 №22/394/БД, від 02.11.2023 №22/448/БД, від 04.12.2023 №22/575/БД, від 04.01.2024 №21/44/БД, у яких зафіксовано участь позивача у бойових діях або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а також перебування безпосередньо в районах їх здійснення.
Саме зазначені документи були покладені в основу наказів начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн, що свідчить про використання Військово-медичним клінічним центром Південного регіону документів, сформованих Військовою частиною НОМЕР_1 , як належного підтвердження участі позивача у відповідних заходах.
Отже, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону є місцем штатного проходження служби позивача та здійснює нарахування грошового забезпечення, однак не є суб`єктом, який безпосередньо документував участь позивача у бойових (спеціальних) завданнях у спірний період та володіє первинними документами, передбаченими пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260.
Натомість саме Військова частина НОМЕР_1 як військова частина, до якої позивач був відряджений та яка здійснювала документальне оформлення його участі у відповідних заходах, є належним суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на оформлення довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку №413 та подання її на розгляд відповідної комісії.
Додатково суд враховує, що відповідно до підпункту 1 пункту 5 Порядку №413 документи для надання статусу учасника бойових дій подаються командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) стосовно осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, або самостійно заявником у разі неподання таких документів відповідним командиром (начальником).
При цьому пунктом 8 Порядку №413 прямо передбачено, що lля надання статусу учасника бойових дій документи подаються командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації стосовно заявників, зазначених в пунктах 19 і 20 частини першої статті 6 Закону, або самостійно заявником з їх числа у разі неподання документів командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації;
Отже, саме на військову частину, яка документально фіксувала участь військовослужбовця у відповідних заходах та володіє первинними документами, покладається обов`язок не лише оформити довідку за формою додатка 6, а й направити її на розгляд комісії.
Оскільки саме Військовою частиною НОМЕР_1 оформлено довідки, що підтверджують участь позивача у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, а також перебування безпосередньо в районах їх здійснення, саме відповідач є тим суб`єктом, на якого покладено обов`язок, передбачений пунктами 5 та 8 Порядку №413.
Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, хоча і є місцем штатного проходження служби позивача, не оформлював первинні документи щодо безпосередньої участі позивача у спірний період, а лише використовував документи, надані Військовою частиною НОМЕР_1 , для нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди. За таких обставин покладення обов`язку щодо оформлення та подання документів на ВМКЦ Південного регіону суперечило б функціональному розмежуванню повноважень, визначеному Порядком №413.
Протилежний підхід фактично покладав би на військову частину за місцем штатної служби обов`язок оформлювати документи щодо обставин, які нею безпосередньо не фіксувались і первинні документи щодо яких у неї відсутні, що суперечить змісту Порядку №413 та Порядку №260.
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог частини 1 статті 139 КАС України, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують та безпосередньо до спірних правовідносин не відносяться.
Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, відмову та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 видати Довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідки за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413, яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати на розгляд комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій довідку за формою згідно з додатком 6 відповідно до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413, яка є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАБЕНКО